ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 525/872/21  Номер провадження 22-ц/814/2362/21	Головуючий у 1-й інстанції Ячало Ю. І.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:        
головуючий суддя Лобов О.А.,
судді: Дорош А.І., Триголов В.М.,
розглянула в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу судді Великобагачанського районного суду Полтавської області від 07 вересня 2021 року (час ухвалення судового рішення та дата виготовлення повного тексту ухвали не зазначені)  у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором.
Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, 

в с т а н о в и в :

Ухвалою судді Великобагачанського районного суду Полтавської області від 07 вересня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу на підставі ч.3 ст.185 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначається, що висновки суду першої інстанції про недоліки позовної заяви є надуманими. Окрім того, суд безпідставно всупереч закону не вирішив питання про відстрочку або ж звільнення позивача від сплати судового збору, не дивлячись на подане клопотання і долучення відповідних доказів. 

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав:
Відповідно п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права. 
Як убачається з матеріалів справи, у серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики (а.с.1-2).
Просив стягнути з відповідача на його користь 122 163 грн 70 коп. 
В обґрунтування позовних вимог вказував, що відповідач припинив виконувати умови договору оренди та розпочав використовувати майно, яке перебувало у нього на зберіганні, а в подальшому частково сплачував кошти за оренду, тому виникла заборгованість по сплаті орендної плати.
Разом з позовною заявою позивачем подано клопотання про звільнення його від сплати судового збору з посиланням на відсутність доходів за минулий рік. На підтвердження доводів такого клопотання позивачем надані відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків № 749 від 31.03.2021 року про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 01 кварталу 2020 року по 04 квартал 2020 року (а.с.4).
Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 03 серпня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав невідповідності позовної заяви вимогам ч.4 ст.177 ЦПК України, надано позивачу строк для усунення недоліків - 10 днів з дня вручення ухвали (а.с.39). 
В цей же день ухвалу направлено на адресу ОСОБА_1 (а.с.40).
13.08.2021 року ОСОБА_1 отримано копію ухвали місцевого суду від 03 серпня 2021 року (а.с.42).
На виконання вказаної ухвали ОСОБА_1 подано заяву щодо незаконності ухвали про залишення позову без руху, оскільки є довідка, згідно якої він не має взагалі жодних прибутків. 

Визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву, суддя суду першої інстанції виходив з того, що у встановлений судом строк позивачем недоліки позовної заяви виправлено не було.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з таких міркувань.
Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, визначеному цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.
У позовному провадженні позивач звертається до суду із позовною заявою, вимоги щодо форми та змісту якої визначено статтями 175-177 ЦПК України. 
Зокрема, згідно частини четвертої статті 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
За частинами першою, третьою статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини зазначив, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.  
У зв`язку із цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов`язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.
Частиною першою статті 136 ЦПК України суду надано право, враховуючи майновий стан сторони, своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.
Згідно пункту 1 частини першої, частини другої статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за умов, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік. З цих же підстав суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати.
Позивач  ОСОБА_1 , звертаючись до суду із вказаним позовом, заявив клопотання про звільнення від сплати судового збору у зв`язку із скрутним майновим становищем, на підтвердження чого надав відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та отриманих податків, з яких вбачається, що за період з 01 кварталу 2020 року по 4 квартал 2020 року, заявник доходу не мав.
Саме розмір річного доходу позивача за 2020 календарний рік має правове значення для вирішенні питання щодо звільнення його від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду на підставі Закону України «Про судовий збір».
Відомості про доходи у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків формуються ДФСУ на підставі інформації підприємств, установ, організацій усіх форм власності (включаючи НБУ та його установи, комерційні банки, інші фінансово-кредитні установи) та фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності відповідно до податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, які щокварталу подаються податковими агентами до територіальних органів ДФС та є офіційним джерелом такої інформації та належним і допустимим доказом у розумінні вимог статей 77, 78 ЦПК України.
Між тим, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не дав належної оцінки заявленому позивачем клопотанню та поданому ним доказу, не звернув увагу на відсутність у заявника доходу за 2020 календарний рік та не врахував положення статті 8 Закону України «Про судовий збір» щодо умов звільнення позивача від сплати судового збору. 
Повертаючи позовну заяву  ОСОБА_1 з підстав несплати судового збору, суд першої інстанції фактично залишив не вирішеним клопотання позивача про звільнення його від сплати судового збору, не навівши у мотивувальній та резолютивній частині ухвали відповідних доводів і висновків суду з цього питання.
Реалізація позивачем процесуального права на подання клопотання про звільнення від сплати судового збору не може оцінюватись судом як невиконання вимог ухвали суду про сплату судового збору та мати наслідком повернення позовної заяви, оскільки це за процедурою порушує право на справедливий суд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про визнання позовної заяви  ОСОБА_1 неподаною та повернення її позивачеві, виявивши надмірний формалізм у застосуванні норм процесуального закону (див. рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каванил`єс проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року; «Шишков проти Росії», рішення від 20 лютого 2014 року), що перешкодило заявнику у доступі до правосуддя.
Таким чином, ухвала судді суду першої інстанції від 07 вересня 2021 року підлягає скасуванню, а матеріали позовної заяви - поверненню до суду першої інстанції для продовження розгляду. 

Керуючись ст.367, п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити. 

Ухвалу судді Великобагачанського районного суду Полтавської області від 07 вересня 2021 року скасувати, матеріали позовної заяви  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором повернути до Великобагачанського районного суду Полтавської області для продовження розгляду. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 15 листопада 2021 року

     Головуючий суддя                                                     О. А.Лобов  

     Судді:                                                                          А.І.Дорош

                                                                                                    В.М.Триголов