ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" грудня 2021 р.           Справа№ 910/6394/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Кропивної Л.В.
суддів:            Барсук  М.А. 
          Руденко  М.А. 
 
без виклику представників сторін
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічна компанія «Метрополія» на рішення Господарського суду міста Києва (суддя - Маринченко Я.В.) від 05.07.2021 у справі № 910/6394/21 

за позовом Інженерно-виробничого підприємства в формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Ременерго»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічна компанія «Метрополія»
про стягнення 146 265, 19 грн, -
ВСТАНОВИВ:
Інженерно-виробниче підприємство в формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Ременерго» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічна компанія «Метрополія» про стягнення 146 265, 19 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.03.2018 між позивачем та відповідачем було укладено Договір підряду з виконання будівельно-монтажних робіт №01/02-04/01-4, проте у зв`язку із неналежним виконання відповідачем зобов`язань за вказаним договором позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості у розмірі 420000, пені у розмірі 74564,38 грн та 15 % річних у розмірі 38663,38 грн. Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.11.2019, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду, позовні вимоги задоволено в повному обсязі. В подальшому, постановою державного виконавця Голосіївського районного відділу ДВС у м. Києві від 31.07.2020 відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 04.05.2020 у справі №914/625/19. Відповідно до платіжних доручень №32723 від 11.01.2021 та №35674 від 03.02.2021 з відповідача стягнуто на користь позивача грошові кошти у загальному розмірі 541225,83 грн. Таким чином зобов`язання ТОВ «НТК «Метрополія» зі сплати заборгованості позивачу було припинено у повному обсязі 03.02.2021. Враховуючи вищезазначене, позивач просив суд стягнути з відповідача суму інфляційних витрат у розмірі 30594,57 грн та 15% річних у розмірі 115670,62 грн, які нараховані за період з 20.03.2019 по дату фактичного виконання зобов`язань - 03.02.2021.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.07.2021 позов задоволено частково. Стягнуто з  Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічна компанія «Метрополія» на користь Інженерно-виробничого підприємства в формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Ременерго» 114 263, 01 грн. 15% річних, 29   706, 69 грн інфляційних втрат, судовий збір у розмірі 2 234, 37 грн. В іншій частині позову відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що наявність рішення Господарського суду міста Києва у справі №914/625/19, яким стягнуто з відповідача основну заборгованість за договором, що набрало законної сили, не припиняє зобов`язання відповідача щодо оплати вказаної заборгованості та не позбавляє позивача права вимагати сплати інфляційних втрат передбачених ч. 2  ст. 625 ЦК України  та 15% річних, передбачених п.6 Доповнення 1 до Договору    підряду з виконання монтажних робіт за весь період прострочення основного зобов`язання. При цьому судом було здійснено перерахунок заявленої до стягнення суми.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-технічна компанія «Метрополія» звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2021 року у справі № 910/6394/21 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заявлені позивачем до стягнення 15% річних були предметом розгляду у справі №914/625/19, про той самий предмет і з тих самих підстав, а тому звернення із даною вимогою є безпідставним, при цьому якщо позивач мав намір збільшити свої позовні вимоги, то він мав можливість це зробити у межах справи №914/625/19. Щодо вимог про стягнення інфляційних втрат, то відповідач зазначив, що рішенням у справі №914/625/19 з ТОВ «Науково-технічна компанія «Метрополія» на користь позивача стягнуто, крім основного боргу, пеню та 15 % річних, тож відповідач сплатив позивачу штрафні санкції за несвоєчасне виконання зобов`язань і рішення суду у справі №914/625/19 виконано ним у повному обсязі, а тому боржник може просити про зменшення штрафних санкцій, однак суд першої інстанції проігнорував таке клопотання відповідача.
Відповідно до витягу із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2021 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), Пашкіна С.А., Сітайло Л.Г.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.08.2021 апеляційну скаргу залишено без руху, у зв`язку з відсутністю доказів, що підтверджують сплату судового збору у розмірі 3 405, 00 грн.
Апелянтом протягом встановленого вказаною ухвалою строку (десять днів з дня вручення ухвали) були усунені недоліки оформлення апеляційної скарги.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справ від 15.09.2021 р., у зв`язку із перебуванням суддів Пашкіної С.А. та Сітайло Л.Г. у відпустці, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), Барсук М.А., Руденко М.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2021 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/6394/21, роз`яснено сторонам, що      апеляційна скарга буде розглянута  без повідомлення учасників справи.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, хоча був належним чином повідомлений про розгляд скарги судом, проте за змістом ст. 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 27.03.2018 між позивачем, як субпідрядником,    та відповідачем, як генпідрядником, укладено договір підряду №01/02-04/01-04, в який вносилися зміни Доповненням №1 від 28.03.2018.
Відповідно до п. 1 Доповнення    до договору,    генпідрядник    доручає, а субпідрядник    зобов`язується виконати    на свій ризик, власними і залученими силами та засобами    (за погодженням з генпідрядником), ремонт насосного обладнання, димососу, вентиляторів, градирні та конденсатора, за кодом згідно Державного класифікатора продукції та послуг ДК 016:2010 (далі ДКПП):43.29, з будівництва ТЕС електричною потужністю 5,9МВт на біопаливі (тріска деревини) в м. Овруч Житомирської області. У випадку виявлення недоліків, що виникли в результаті неякісного виконання    робіт субпідрядник    зобов`язується    власними силами та    за власні кошти ліквідувати всі недоробки і дефекти.
В ході виконання    робіт за договором    субпідрядником було виконано, а генпідрядником    прийнято виконані    роботи    за актами    прийманні-передавання виконаних робіт: ОУ-0000016 від 31.07.2018 на суму    858505,40 грн.; ОУ-0000018 від 31.07.2018 на суму    241494,60 грн. Проте    відповідачем сплачено лише 680000,00 грн.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за вказаним договором Інженерно-виробниче підприємство в формі ТОВ «Ременерго» звернулось до суду з позовом до ТОВ «Науково-технічна компанія «Метрополія» та ТОВ «Сервісний Центр-Львів» про стягнення заборгованості. 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.11.2019 у справі №914/625/19  позов Інженерно-виробничого підприємства в формі ТОВ «Ременерго» задоволено. Стягнуто солідарно з ТОВ «Науково-технічна компанія «Метрополія», ТОВ «Сервісний Центр-Львів» на користь Інженерно-виробничого підприємства в формі ТОВ «Ременерго» основний борг в розмірі 420000 грн, пеню в розмірі 74564,38 грн, 15 % річних в розмірі 38663,02 грн, судовий збір в розмірі 7998,43 грн.
Зазначеним рішенням встановлено, що в ході виконання робіт за договором субпідрядником було виконано, а генпідрядником прийнято виконані роботи за актами прийманні-передавання виконаних робіт: ОУ -0000016 від 31.07.2018 на суму 858505,40 грн; ОУ-0000018 від 31.07.2018 на суму 241494,60 грн. Проте відповідачем сплачено лише 680000 грн.
Також, даним рішення встановлено, що вимоги позивача про стягнення із ТОВ «Науково-технічна компанія «Метрополія» заборгованості підлягають задоволенню, в розмірі 420000 грн, у зв`язку із порушенням умов договору відповідачем-1.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2019 у справі №914/625/20 має преюдиційне значення для даної справи відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, а встановлені в ньому обставини не підлягають повторному доказуванню, а тому порушення відповідачем зобов`язань за Договором підряду з виконання будівельно-монтажних робіт №01/02-04/01-4 від 27.03.2018 в частині своєчасної та повної оплати у сумі 420000 грн не підлягає доказуванню у даній справі.
04.05.2020 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2019 №914/625/19, що залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду №914/625/19 від 05.03.2020, яке набрало законної сили 05.03.2020 видано відповідні накази.
31.07.2020 постановою старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінським В`ячеславом Андрійовичем відкрито виконавче провадження №62699680.
Вказане рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2019 у справі №914/625/19 було виконано, а зобов`язання відповідача перед позивачем припинились 03.02.2021, оскільки відповідно до платіжних доручень №32723 від 11.01.2021 на суму 289340,38 грн та №35674 від 03.02.2021 на суму 251885,45 грн ТОВ «Науково-технічна компанія «Метрополія» сплатило заборгованість повністю.
Суд першої дійшов висновку, що наявність рішення Господарського суду міста Києва у справі №914/625/19, яким стягнуто з відповідача основну заборгованість за договором, що набрало законної сили, не припиняє зобов`язання відповідача щодо оплати вказаної заборгованості та не позбавляє позивача права вимагати сплати інфляційних втрат передбачених ч. 2  ст. 625 ЦК України  та 15% річних, передбачених п.6 Доповнення 1 до Договору    підряду з виконання монтажних робіт за весь період прострочення основного зобов`язання.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок 15% річних, судом встановлено, що відповідачем частково погашено заборгованість, а тому нарахування 15% річних має здійснюватись не з 11.01.2021, а з 12.01.2021, у зв`язку з чим, на підставі розрахунку суду, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 15 % у розмірі 115670,62 грн - в межах заявлених вимог.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, судом встановлено, що надані позивачем розрахунку містить арифметичні помилки, у зв`язку з чим, судом здійснено власний розрахунок суми інфляційних втрат та встановлено, що за визначений позивачем період з 20.03.2019 по 11.01.2021 з відповідача підлягає стягненню 28008,12 грн, а за період з 11.01.2021 по 03.02.2021 - 1698,58 грн інфляційних втрат, а всього 29706,69 грн.
Також суд відмовив в задоволенні клопотання відповідача про зменшення інфляційних витрат до 1 грн.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Однією з підстав виникнення господарського зобов`язання згідно ст. 174 Господарського кодексу України, є господарський договір.
Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до   ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Водночас, згідно із ч. 1  ст. 598 Цивільного кодексу України  зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Статтею 599 цього Кодексу  визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Приписами  ст. 604 Цивільного кодексу України  унормовано, що зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація).
З аналізу вищевказаних норм закону слідує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2  ст. 625 Цивільного кодексу України  сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).
Виходячи з наведеного, колегія суддів відхиляє заперечення апелянта про те, що заявлені позивачем до стягнення 15% річних були предметом розгляду у справі №914/625/19, адже річні нараховувалися за інші періоди існування заборгованості є безпідставним. Також є необґрунтованими твердження про те, що позивач мав збільшити свої позовні вимоги у межах справи №914/625/19, а не звертатись з новим позовом. Так, предметом розгляду вищезазначеної справи було стягнення 15 % річних за інший період -    з 08.08.2018 по 20.03.2019, тоді як у даній справі позивачем заявлено до стягнення 15% річних за наступний період, при цьому чинне законодавство не містить заборон щодо стягнення відсотків річних, що нараховані на одну і ту саму заборгованість, проте в різні періоди, в межах декількох позовів.
Щодо відмови суду першої інстанції в клопотанні відповідача про зменшення втрат від інфляції до 1 грн, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до  ст. 233 Господарського кодексу України  у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також ч. 3  ст.551 Цивільного кодексу України.
Водночас, вбачається, що інфляційні втрати, нараховані на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, не є санкціями, а мають компенсаційний характер, виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає у відшкодуванні його матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неправомірне користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Вказані нарахування здійснюються незалежно від вини боржника та сплати ним неустойки (пені) за порушення грошового зобов`язання. 
Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про  те, що оскільки інфляційні втрати входять до складу грошового зобов`язання та не є штрафними санкціями, їх розмір не може бути зменшений судом на підставі ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України.
Враховуючи все вищевикладене, доводи апелянта по суті скарги не знайшли свого підтвердження,тоді як суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення скасуванню не підлягає, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до  ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на скаржника.
Керуючись приписами статей 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
1.          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічна компанія «Метрополія»  залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва  від 05.07.2021 у справі № 910/6394/21   - без змін.
2.          Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                                      Л.В. Кропивна 

Судді                                                                                М.А. Барсук

                                                                                М.А. Руденко