ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 р.	Справа № 520/15124/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Спаскіна О.А. ,
за участю секретаря судового засідання Мироненко А.А.
                                                          представника позивача: Зудінова О.О.
                                                          представника відповідача: Гончаревського О.В.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю  «ФРУТ-СЕРВІС» на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2021, головуючий суддя І інстанції: Бабаєв А.І., м. Харків, повний текст складено 14.06.21 року по справі № 520/15124/2020
          за позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю   «ФРУТ-СЕРВІС»  
          до           Київської митниці                   
          про визнання протиправними та скасування рішень,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "ФРУТ-СЕРВІС" (надалі - позивач, ТОВ "ФРУТ-СЕРВІС") звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Київської митниці Держмитслужби (надалі - відповідач, Київська митниця) про визнання протиправними та скасування рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від 29.04.2020 за № UА100480/2020/610053/2, № UА100480/2020/610054/2, № UА100480/2020/610055/2, № UА100480/2020/610056/2, № UА100000/2020/100070/2, № UА100000/2020/100071/2, № UА100000/2020/100072/2, № UА100000/2020/100073/2.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду першої інстанції обставинам справи.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що ухвалюючи оскаржуване рішення, Харківський окружний адміністративний суд не надав належної оцінки доказам у справі, обставинам та матеріалам, що мають значення для правильного вирішення справи. Вказує, що суд першої інстанції безпідставно не врахував, що  обґрунтованість митної вартості картоплі, яка систематично ввозилась позивачем на митну територію України на підставі зовнішньоекономічного контракту від 26.03.2020 за № 26/03/2020-UА, підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, а саме: постановами Другого апеляційного адміністративного суду від 11.05.2021 у справі № 520/14260/2020 та 23.06.2021 у справі № 520/15660/2020, рішеннями Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2020 у справі № 520/13757/2020, від 17.02.2021 у справі № 520/14261/2020, від 21.04.2021          у справі № 520/16541/2020 та рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 04.01.2021 у справі № 460/6168/20. Наводить обставини справи, викладені у позовній заяві, та зазначає, що відповідачем порушено послідовність застосування методів визначення митної вартості товарів, передбачених Митним кодексом України.
За результатами апеляційного розгляду позивач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з дослідженням усіх доказів та встановленням усіх обставин у справі. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року замінено Київську митницю Держмитслужби на її правонаступника - Київську митницю (ідентифікаційний код ВП 43997555; місцезнаходження: 03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, будинок 8-А).
У додаткових поясненнях у справі позивачем наведено перелік документів, які надавалися на підтвердження заявленої митної вартості товару разом із митними деклараціями, та надано лист банку від 28.09.2021 за № КНО-09.6/518 з додатком до нього - зведеною відомістю за контрактом від 26.03.2020 за № 26/03/2020-UА станом на 28.09.2021. Зазначає, що відповідно до частини четвертої статті 57 МК України обов`язковою передумовою застосування митницею другорядних методів визначення митної вартості товарів є процедура консультацій митниці з декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу, проте такі з позивачем не проводились, належних та допустимих доказів проведення консультацій з позивачем митницею до матеріалів справи не надано.
Протокольною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про виклик у якості свідка головного державного інстпектора митного поста "Південний" - ОСОБА_1 .
У судовому засіданні представник позивача вимоги апеляційної скарги підтримав, представник відповідача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що між ТОВ "ФРУТ-СЕРВІС" (як покупцем) та Kleinjan's Aardappelhandel B.V. (Нідерланди) (як продавцем) укладено зовнішньоекономічний контракт № 26/03/2020-UA від 26.03.2020.
З метою митного оформлення товару позивачем до митного оформлення подано електронні митні декларації від 29.04.2020 за № UА100480/2020/804176, № UА100480/2020/804177, № UА100480/2020/804178, № UА 100480/2020/804179,          № UА100480/2020/804169, № UА 100480/2020/804170, № UА 100480/2020/804171, № UА 100480/2020/804172 на товар: «картопля свіжа, продовольча, врожай 2019, сорт FOLVA, розмір 50+».
До вказаних митних декларацій декларантом додано копії таких документів, про що зазначено у графі 44 цих декларацій:
1) код d0380 - інвойси № 00053762 від 23.04.2020, № 00053763 від 24.04.2020, № 00053764 від 24.04.2020, № 00053770 від 24.04.2020,  № 00053731 від 21.04.2020, № 00053732 від 21.04.2020, № 00053757 від 23.04.2020, № 00053765 від 23.04.2020;
2) код d0730 - міжнародні товарно-транспортні накладні (CMR) № № 1, 2, 14, 7, 15, 13 від 23.04.2020 та № 9 від 24.04.2020;
3) код d3000 - накладні щодо подальшого продажу позивачем на митній території України раніше імпортованих аналогічних товарів;
4) код СІ3001- банківське платіжне доручення від 23.04.2020 за № 76;
5) код 63007 - довідки про транспортні витрати;
6) код 63014 - лист експортера від 23.04.2020;
7) код 63016 - експертна довідка Київської обласної (регіональної) торгово-промислової палати від 27.04.2020 за № Фц-20/325;
8) код 64104 - зовнішньоекономічний контракт від 26.03.2020 за № 26/03/2020-UА;
9) код 64301 - договір на транспортно-експедиційні послуги від 15.04.2020 за № 150420-01;
10) код 64301 - договір про надання транспортних та транспортно-експедиційних послуг від 28.02.2019 за № 28/02/19;
11) код 65141 - лист Голландської асоціації торговців картоплею від 23.04.2020;
12) код 69610 - експортні декларації країни відправлення.
Враховуючи викладене, та з метою здійснення контролю за правильністю та повнотою визначення декларантом митної вартості товару, відповідно до ч. 5 ст. 54 МКУ, використовуючи право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, з урахуванням п. 3 ст. 53 МКУ, в рамках проведення консультацій з метою обґрунтування вибору методу визначення митної вартості, декларанта зобов`язано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; - транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів ; - виписку з бухгалтерської документації; - прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими екпертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Згідно з п. 6 ст. 53 Митного кодексу України, декларант за власним бажанням може подати додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товару.
29.04.2020 декларантом письмово проінформовано митницю про відсутність можливості надати у передбачений частиною 3 статті 53 МКУ строк додаткові документи, що підтверджується відповідними письмовими повідомленнями, копії яких містяться в матеріалах справи. 
На підставі отриманої відмови, а також за результатами опрацювання наданих декларантом до митного оформлення товаросупровідних документів, відповідно до частини шостої статті 54 МКУ, митним органом прийнято картки відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, якими за результатами перевірки митної декларації або документа, що її замінює, а також інших документів, наданих відповідно до Митного кодексу України, перелік яких наведено у цій картці, повідомлено про відмову у митному оформленні (випуску) товарів з причин коригування митної вартості згідно з рішенням ВМО1 митного поста «Калинівка» від 29.04.2020 за № UA100480/2020/610053/2, необхідності внесення змін до гр. 12, 45, 46, 47 графи В МД після прийняття МД до митного оформлення ст. ст. 264, 269 МКУ та роз`яснено, що митне оформлення можливе за умови подання нової МД із заповненням гр. 12, 45, 46, 47 графи 44 графи В  відповідно до рішення ВМО1 митного поста «Калинівка» від 29.04.2020 за № UA100480/2020/610053/2.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару за митними деклараціями, поданими позивачем, митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості товару від 29.04.2020 за № UА100480/2020/610053/2, № UА100480/2020/610054/2, № UА100480/2020/610055/2, № UА100480/2020/610056/2, № UА100000/2020/100070/2, № UА100000/2020/100071/2, № UА100000/2020/100072/2, № UА100000/2020/100073/2 /том 1 а. с. 18-33/.
Не погодившись з рішеннями про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскаржувані рішення відповідають критеріям, установленим частиною 2 статті 2 КАС України, є правомірними та такими, що прийняті в межах чинного законодавства України. Крім того, суд першої інстанції зазначив про наявність достатніх підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням неподання позивачем до митного органу інвойсу № 00053682 від 21.04.2020, на який міститься посилання у графі № 70 платіжного доручення від 23.04.2020 за № 76, що не дозволило митному органу ідентифікувати певну поставку товару (за її кількістю у певні строки, передоплату за певну кількість товару у певний строк тощо).
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Правовідносини, пов`язані зі справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України (далі за текстом також - МК України), Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування (частина 2 статті 1 Митного кодексу України № 4495-VI від 13.03.2012).
Положеннями статті 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частин першої та другої статті 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Згідно із частиною першою статті 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
За змістом частини другої статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Положення статті 53 МК України визначають перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.
У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (ч. 1 ст. 53 МК України).
Відповідно до Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 за № 651, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.08.2012 за № 1372/21684, у графі 44 митної декларації зазначаються відомості про необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення документи. При цьому відомості щодо кожного документа зазначаються з нового рядка за такою схемою: код документа згідно з класифікатором документів, через пробіл - номер документа, дата та (за наявності даних) кінцевий термін його дії. При внесенні до графи відомостей про документи, які відповідно до МКУ не подаються митному органу одночасно з МД та зберігаються декларантом, перед кодом документу проставляється символ "d". Класифікатор документів затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012, № 1011 (далі - Класифікатор документів).
Згідно з частиною другою статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до частини п`ятої статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Із положень частини першої та другої статті 53 МК України вбачається, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
За приписами частини другої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Згідно з частиною третьою статті 54 МК України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
За частиною п`ятою статті 54 МК України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Відповідно до частин 1, 2 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (частина 2 статті 54 МК України).
За положеннями статей 57, 58 Митного кодексу України митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.
Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю.
Водночас, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Відповідно до частини восьмої статті 57 Митного кодексу України у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що обов`язок доведення заявленої митної вартості товару покладається на декларанта. Разом з цим, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з цим, в розумінні вищенаведених норм сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відтак, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
За результатами аналізу вищезазначених положень Митного кодексу України вбачається, що орган доходів і зборів при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись у достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 Митного кодексу України.
Водночас, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, коли надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, тобто не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.
З метою усунення розбіжностей в документах, усунення сумнівів щодо підробки документів або з`ясування відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які виявились відсутніми, закон надає право митному органу витребувати від декларанта інші додаткові документи, що перелічені у ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.
Разом з тим, витребувати необхідно тільки ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Верховний Суд у висновках за аналогічними справами сформував усталену позицію, відповідно до якої митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Ненаведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, виключають можливість застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів. При цьому, сам факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування митницею, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не є підставою для відмови в митному оформленні товару.
Зазначена вище позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 09.04.2019 у справі № 826/10733/15, від 09.04.2019 у справі № 825/1990/17, від 09.04.2019 у справі № 826/15850/15.
Отже, митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості лише за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, які зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта.
Ненадання витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Таку правову позицію сформовано Верховним Судом у постановах від 05.03.2019 у справі № 815/143/17, від 09.04.2019 у справі № 825/1575/17.
Саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви в достовірності цих відомостей.
Зазначений висновок сформовано Верховним Судом у постанові від 07 травня 2020 року у справі № 1.380.2019.001625 (провадження № К/9901/31148/19).
Судовим розглядом установлено, що підставою для прийняття оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товару слугувало неподання декларантом до митного оформлення документів, які підтверджують числове значення складових митної вартості відповідно до вимог частини 3 статті 53 Митного кодексу України.
Проте, за умовами зовнішньоекономічного контракту № 26/03/2020-UA від 26.03.2020 продавець зобов`язується поставити покупцеві картоплю продовольчу нідерландського походження врожаю 2019 року (далі - Товар) в асортименті, розміром та в кількості, установлених Контрактом, а покупець зобов`язується прийняти цей товар за заплатити за нього визначену Контрактом грошову суму (ціну). Асортимент, кількість, ціна одиниці товару, його розмір та загальна сума Контракту визначаються Інвойсами, що є невід`ємною частиною цього Контракту (пункти 1.1 та 1.2 Контракту). Ціни на Товар, указані в Інвойсах, наведені в євро та включають в себе вартість Товару та його упаковки. Сумарна вартість Контракту складає суму всіх Інвойсів (пункти 2.1 та 2.2 Контракту). За 4 (чотири) робочих днів до відвантаження, продавець направляє покупцю інвойс та пакувальний аркуш для узгодження протягом 2 (двох) робочих днів по факсу або за допомогою електронної пошти. За 1 (один) робочий день до відвантаження продавець зобов`язаний передати покупцеві такі товаросупроводжувальні документи та інформацію за допомогою факсимільного зв`язку або електронною поштою: інвойс; пакувальний лист; сертифікат якості; сертифікат походження EUR із зазначенням країни-виробника (пункт 3.3 Контракту).
За п. 3.1. Контракту, вказані в цьому Контракті ціни визначені на умовах FCA 1 Гаудсваард (Нідерланди). 
Для митного оформлення товару позивачем визначено митну вартість товару за ціною товару згідно зі статтями 57, 58 Митного кодексу України.
Відповідно до вимог пункту 5 статті 55 та пункту 4 статті 57 Митного кодексу України між позивачем та митним органом проведено процедуру консультації з метою обміну наявної у кожного з них інформацією та обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі, що не заперечується позивачем у позові.
У електронному повідомленні про витребування додаткових документів зазначено підстави такого витребування:
1) згідно з п. 2.1 договору № 28/02/19 перевізник-експедитор виконує перевезення згідно із заявками Замовника, при цьому до митного оформлення їх не надано. 
2) податкова накладна від 07.04.2020 за № 11 та видаткова накладна від 08.04.2020 за № РН-0000057 не стосуються оцінюваного товару та не містять даних для ідентифікації ввезеного товару, наприклад, таких як «виробник», «країна походження».
3) у висновку від 27.04.2020 за № Фц-20/325 експертом у використаних методичних та інформаційних виданнях вказано інформацію з мережі інтернет, а саме: сайт www.alibaba.com., позиції з якого відображають цінову інформацію з країни Китай та не відповідають комерційним умовам оцінюваного товару. 
4) відповідно до графи «Призначення платежу» платіжного доручення від 23.04.2020 за № 76 платіж здійснено відповідно до інвойсу від 21.04.2020 за № 00053682, який відсутній в графі 44 МД та який не можливо ідентифікувати з партією ввезеного товару. При цьому, до митного оформлення надано інший рахунок (від 21.04.2020 № 00053731) з відсутніми відомостями щодо інвойсу, який зазначено в платіжному дорученні.
5) в реквізитах та підписах сторін контракту від 26.03.2020 за № 26/03/2020-UA не зазначений рахунок НОМЕР_1, на який, згідно з платіжним дорученням від 23.04.2020 за № 76 здійснено платіж у сумі 9240,00 EUR.
Додатково зазначено, що у митного органу наявна інформація щодо вищої митної вартості подібного товару, що призвело до виникнення сумнівів у правильності визначення декларантом митної вартості товару. Джерело інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару: товар № 1: рішення про визначення митної вартості від 29.04.2020 за № UА100000/2020/100070/2, № UА100000/2020/100071/2, № UА00/2020/100072/2, № UА 100000/2020/100073/2, митна декларація від 28.04.2020 № UА 100480/2020/804163 (вартість товару згідно джерела інформації - 0,313 євро/кг).
Посилання митного органу на те, що за п. 2.1 договору № 28/02/19 перевізник-експедитор виконує перевезення згідно із заявками замовника є безпідставним, оскільки п. 2.1 договору визначено, що перевізник приймає вантаж до перевезення на умовах, визначених замовленням, проте, не зазначено, що замовлення є окремим документом, який складається сторонами договору перед прийняттям вантажу до перевезення.
Колегія суддів зазначає, що транспортні витрати позивача підтверджено договором про надання транспортних та транспортно-експедиційних послуг від 28.02.2019 за № 28/02/19, відповідними довідками про транспортні витрати, наявними в  матеріалах справи (т. 1 а.с. 110, 111, 120-127).
За висновками Верховного Суду, сформованими у постанові від 31 травня 2019 року у справі № 804/16553/14, якщо закон не визначає доказ (докази), винятково яким (-ми) має підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими має підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Згідно з частиною другою статті 53 МК України податкові та видаткові накладні не є документами, які підтверджують митну вартість товарів.
Колегія суддів звертає увагу, що пунктом 7.1 статті 7 «Умови оплати» Контракту від 26.03.2020 за № 26/03/2020-UA передбачено можливість як попередньої оплати товару, так і оплати за поставлений товар.
Разом з тим, судовим розглядом установлено, що на виконання умов контракту продавець направляв позивачу відповідні рахунки (інвойси) щодо кількох наближених за часом відвантаження поставок товару, підсумовуючи при цьому дані про вагу та вартість товару.
Одним з таких інвойсів (рахунків) є інвойс від 21.04.2020 за № 00053682 (т. 1 а. с. 134), на підставі якого згідно з платіжним дорученням від 23.04.2020 за № 76 продавцю товару позивачем сплачено 9240.00 євро за поставку 88 тон товару. При цьому, зазначені вартість та вага товару є сумою даних про вагу та вартість товару, що містять інвойси від 24.04.2020 за № 00053763, від 21.04.2020 за № 00053731 та № 00053732, від 23.04.2020 за № 00053757, які безпосередньо супроводжували поставки товару за спірними МД.
Так само товар, що супроводжувався інвойсами від 23.04.2020 за № 00053762 та № 00053765, оплачено у межах інвойсу (рахунку) від 20.04.2020 за № 00053681 платіжним дорученням від 22.04.2020 № 75.
Товар, що супроводжувався інвойсами від 24.04.2020 за № 00053764 та № 00053770, оплачено у межах інвойсу (рахунку) від 21.04.2020 за № 00053684 платіжним дорученням від 24.04.2020 за № 77.
За інформацією з листа АТ «ПУМБ» від 28.09.2021 за № КНО-09.6/518 з додатком до нього - зведеною відомістю за контрактом від 26.03.2020 за № 26/03/2020-UА станом на 28.09.2021 за зовнішньоекономічним контрактом від 26.03.2020 за № 26/03/2020-UА розрахунки здійснено на суму 332550,50 євро, заборгованість відсутня.
Колегія суддів зазначає, що під час роботи з аналізу, виявлення та оцінки ризиків інформація, яка розміщена в мережі Інтернет, може бути використана митним органом як джерело довідкової інформації наряду з іншими доказами, наявними в його розпорядженні.
Проте, інформація з сайту www.alibaba.com., позиції з якого відображають цінову інформацію з країни Китай, не може бути використана для визначення митної вартості оцінюваного товару, оскільки не враховує конкретних умов поставки товару, зокрема, визначених  зовнішньоекономічним контрактом № 26/03/2020-UA від 26.03.2020.
Окремо колегія суддів зазначає, що застосування цінової інформації щодо імпортних операцій за фактами митних оформлень за митною декларацією від 28.04.2020 № UА 100480/2020/804163 (митне оформлення яких є максимально наближеним до дати поточного (спірного) митного оформлення) не відповідає вимогам чинного законодавства, що узгоджується з висновками Верховного Суду, сформованими у постанові  від 25 червня 2020 року у справі № 820/1982/17.
Та обставина, що рівень задекларованої митної вартості товару нижчий за рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не може бути підставою для витребування додаткових документів. Цей факт є лише підставою для поглибленої перевірки повноти та достовірності документів. І лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів.
При відповідному спрацюванні автоматизованої системи аналізу та управління ризиками контролюючий орган повинен насамперед здійснити перевірку відомостей, що містяться в документах, які підтверджують заявлену митну вартість, і лише після цього у разі виявлення підстав може витребувати у декларанта додаткові документи.
Інформація про вищу митну вартість ідентичних товарів не є перешкодою для визначення митної вартості товару на підставі укладеного між сторонами договору, оскільки в інформаційній базі відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо можливих судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення.
Зазначений висновок відповідає сталій практиці Верховного Суду (постанови від 09.10.2018 у справі № 826/24835/15, від 24.01.2019 у справі № 820/636/17, від 21.01.2020 у справі № 812/2336/14, від 13.02.2020 у справі № 810/1175/16, від 26.01.2021 у справі № 826/13892/16).
Зокрема, графа 31 митної декларації від 28.04.2020 за № UA100480/2020/804163 містить опис товару «1. Картопля», а графа 20 - умови поставки «DAP- Київ».
Разом з тим, у митних деклараціях, поданих відповідачу позивачем у графах 31 заявлений до митного оформлення товар містить наступний опис: «1. Картопля свіжа, продовольча, врожай 2019. без вмісту ГМО. Ненасіннева. Розмір 50+. Сорт Folva», а в графах 20 - умови поставки FCA і Гудсваард (Нідерланди)».
Отримана з Центральної бази даних ЄАІС ДМСУ інформація про вантажні митні декларації, на які митний орган посилається при коригуванні митної вартості, не є достатнім доказом ціни, за яку відповідну партію товару було дійсно імпортовано до України, оскільки при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості, проведеним митним органом за другорядним методом, митний орган повинен довести, що відповідний товар за певною митною вартістю був дійсно ввезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (від 29.04.2020 за № UА100000/2020/100070/2, № UА100000/2020/100071/2, № UА00/2020/100072/2, № UА 100000/2020/100073/2) не було оскаржено до суду та скасовано судом. Тоді як матеріали справи таких доказів не містять.
Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, сформованими у постанові від 19 січня 2021 року у справі № 810/4194/15.
Надаючи оцінку доводам відповідача, покладеним в основу прийняття спірного рішення про коригування митної вартості товарів, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що за відсутності документів, які б пояснили сумніви митного органу, відповідач мав достатні та обґрунтовані підстави для невизнання митної вартості товару за ціною договору, враховуючи таке.
Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Водночас, наявність таких обставин повинна бути обґрунтована та підтверджена відповідними доказами. Встановивши відсутність достатніх відомостей, митний орган має зазначити, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, з яких причин із поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Як убачається з матеріалів справи, позивачем разом із митною декларацією було надано документи, необхідні для митного оформлення, у тому числі комерційну пропозицію експортера від 13.04.2020, лист експортера від 23.04.2020, експертну довідку Київської обласної (регіональної) торгово-промислової палати від 27.04.2020 за № Фц-20/325, лист Голландської асоціації торговців картоплею від 23.04.2020 щодо додаткового підтвердження запропонованої ціни товару - 10,50 евро/100 кг.
Проте, митним органом не зазначено, які саме розбіжності мають подані документи, чи яких відомостей не вистачає, або які наявні ознаки підробки документів, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Докази того, що у позивача існували такі обставини чи розбіжності відповідачем не надано.
Разом з тим, обґрунтованість митної вартості картоплі, яка систематично ввозилась позивачем на митну територію України на підставі зовнішньоекономічного контракту від 26.03.2020 за № 26/03/2020-UА підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, а саме: постановами Другого апеляційного адміністративного суду від 11.05 2021 у справі № 520/14260/2020 та 23.06.2021 у справі № 520/15660/2020, рішеннями Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2020 у справі № 520/13757/2020, від 17.02.2021 у справі № 520/14261/2020, від 21.04.2021 у справі № 520/16541/2020 та рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 04.01.2021 у справі № 460/6168/20.
Отже, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого  висновку про наявність достатніх підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості тільки з урахуванням неподання позивачем до митного органу інвойсу № 00053682 від 21.04.2020, на який міститься посилання у графі № 70 платіжного доручення від 23.04.2020 за № 76, що не дозволило митному органу ідентифікувати певну поставку товару (за її кількістю у певні строки, передоплату за певну кількість товару у певний строк тощо).
Суд першої інстанції, в порушення принципу офіційного з`ясування обставин у справі,  не визначив обставини справи, які підлягають встановленню, не виконав вимоги ч. 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України та не вжив визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Окрім того, колегія суддів зазначає, що право позивача довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, не є обмеженим поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення митного контролю. Право надавати заперечення щодо висновків митного органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається декларанту як під час митного контролю, так і на всіх стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.
Положення статей 11, 71, 86 Кодексу адміністративного судочинства України зобов`язують суд вжити заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, запропонувати сторонам подати докази на підтвердження своєї правової позиції, у разі необхідності витребувати докази з власної ініціативи, всебічно, повно та об`єктивно оцінити наявні у справі докази тощо.
Суд не може обмежити право платника довести в судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення митного контролю.
З урахуванням встановлених у справі обставин, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем безпідставно здійснено визначення митної вартості імпортованого товару не за ціною договору як основним методом, а із застосуванням резервного методу, який застосовано без достатніх на те підстав та з порушенням порядку черговості послідовного використання методів, визначених статтями 59-63 МК України.
Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постанові від 02 березня 2021 року у справі № 809/857/17.
Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, натомість, позивач підтвердив заявлену митну вартість товарів необхідними документами. Зазначене, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару та протиправність прийнятого митницею рішень. 
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 29.04.2020 за № UА100480/2020/610053/2, № UА100480/2020/610054/2, № UА100480/2020/610055/2, № UА100480/2020/610056/2, № UА100000/2020/100070/2, № UА100000/2020/100071/2, № UА100000/2020/100072/2, № UА100000/2020/100073/2.
З урахуванням наведеного, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів прийняті відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавством України.
Отже, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, та приймаються колегією суддів в якості належних.
Висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з правовими позиціями, що містяться у постановах зазначених вище, які враховуються колегією суддів з огляду на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені у постанові від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17, відповідно до яких суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.
Згідно із приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також у зв`язку із тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат із урахуванням положень статті 139 КАС України, колегія суддів виходить з того, що за подання позовної заяви позивачем сплачено 2527,44 грн та за подання апеляційної скарги - 3791,16 грн (2527,44 грн х 150 %), що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.
Оскільки Другим апеляційним адміністративним судом ухвалено нове рішення, яким адміністративний позов задоволено, рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне здійснити розподіл судових витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, стягнувши з Київської митниці за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень 6318,60 грн (2527,44 + 3791,16) на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю   «ФРУТ-СЕРВІС»  задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2021 по справі № 520/15124/2020  скасувати.
Прийняти постанову, якою позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю   «ФРУТ-СЕРВІС» задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від 29.04.2020 за №UА100480/2020/610053/2, №UА100480/2020/610054/2, №UА100480/2020/610055/2, UА100480/2020/610056/2, №UА100000/2020/100070/2, №UА100000/2020/100071/2, №UА100000/2020/100072/2, №UА100000/2020/100073/2. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФРУТ-СЕРВІС» сплачений судовий збір у загальному розмірі 6318 (шість тисяч триста вісімнадцять) грн. 10 коп.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова	
Судді	   	Л.В. Любчич    О.А. Спаскін   	

Тривалість виготовлення повного тексту постанови пов`язана із перебуванням судді П`янової Я.В. на лікарняному.
Повний текст постанови складено  15.11.2021 року