Справа № 128/74/17
Провадження № 22-ц/801/2137/2021
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Карпінська Ю. Ф.
Доповідач: Шемета Т. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року	Справа № 128/74/17	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Шемети Т. М. (суддя – доповідач),
суддів Берегового О. Ю., Панасюка О. С.,
секретар судового засідання Француз М. Г.
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач (особа яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_2 , 
відповідач Комунальне підприємство «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області 18 серпня 2021 року, постановлену у складі судді Карпінської Ю. Ф. в м. Вінниці, дата складення повного судового рішення 18 серпня 2021 року,-
в с т а н о в и в:
В січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 , КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 , з позовом, у якому, уточнивши позовні вимоги, просив визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності від 05.01.2011 року ОСОБА_2 , на нежитлові будівлі площею 1127, 7 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 2 – 9, а. с. 117 - 124).
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 20 січня 2017 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у вказаній цивільній справі, вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлові будівлі площею 1127,7 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 47 – 48).
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області 19 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено: визнано незаконним та скасовано рішення про державну реєстрацію права власності від 05.01.2011 року за ОСОБА_2 на нежитлові будівлі площею 1127,7 кв. м. розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , вирішено питання про стягнення судового збору. Рішення набрало законної сили 30 червня 2017 року.
16 липня 2021 року ОСОБА_2 подав клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих у цій цивільній справі, оскільки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, досі наявна інформація про арешт нерухомого майна ОСОБА_2 (обтяження № 18693341). Наявність такого запису впливає негативно на його ділову репутацію, виникають необґрунтовані підозри щодо нього як законослухняного громадянина, які його морально пригнічують, а тому, вважає, що заходи забезпечення позову слід скасувати. 
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 18 серпня 2021 року в задоволенні цього клопотання відмовлено з підстав відсутності викладу обставин про необхідність скасування забезпечення позову, а також з урахуванням заперечення позивача щодо скасування заходів забезпечення позову та того, що заходи забезпечення позову у справі були вжиті судом за клопотанням позивача, рішення прийнято на його користь, доказів відсутності відкритого виконавчого провадження за заявою позивача та доказів повного виконання рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 19 червня 2017 року у цій справі суду не надано (т. 2 а.с. 50 – 51). 
ОСОБА_2 з цією ухвалою не погодився, 03 вересня 2021 року подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким скасувати заходи забезпечення позову у цій справі.
Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції безпідставно вказав те, що відсутні підтвердження того, що рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 19 червня 2017 року, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , повністю виконано, такі доводи місцевого суду не відповідають дійсності. Зазначає, що з офіційного сайту веб-сайту «Судова влада України» йому стало відомо про заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 15 листопада 2018 року, яким частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , з цього рішення вбачається що рішення Вінницького районного суду від 19 червня 2017 року у справі № 128/74/17 було виконано, реєстрація права на житлові будівлі площею 1127,7 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_2 – скасована, а спірне нерухоме майно стало предметом позову для іншої справи. Окрім того, на даний час в провадженні Вінницького районного відділу ДВС Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) знаходиться зведене виконавче провадження № 62839515, де наразі здійснюється процедура примусової реалізації в порядку виконання рішення суду про стягнення боргу. Зазначає, що реєстрація права власності від 05 січня 2021 року за ОСОБА_2 на нежитлові будівлі площею 1127,7 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 була скасована, а Ѕ будівлі були описані та арештовані в рамках вищезгаданого зведеного виконавчого провадження. У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника від 21 серпня 2020 року (додане до апеляційної скарги) чітко зазначено, що власником вищезгаданого нерухомого майна є ОСОБА_3 . Стверджує, що право власності на спірні будівлі він не має, власником є інша особа, судове рішення у цій справі було повністю виконано, рішення про державну реєстрацію права власності на його ім`я на вимогу суду було скасовано. Зауважує, що з дати набрання законної сили рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 19 червня 2017 року у справі № 128/74/17 минуло дев`яносто днів, а отже дія заходів забезпечення позову закінчилася та вони не діють в силу закону (ч. 7 ст. 158 ЦПК України).
15 вересня 2021 року ОСОБА_1 подав до суду заперечення на апеляційну скаргу, яку вважає безпідставною та необґрунтованою, просить залишити її без задоволення, а ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 18 серпня 2021 року без змін. Зазначає, що жодного відношення на даний час до майна на яке накладено арешт, ОСОБА_2 не має.
27 вересня 2021 року ОСОБА_2 подав до Вінницького апеляційного суду додаткові пояснення, у яких просить не приймати до уваги заперечення ОСОБА_1 на подану ним апеляційну скаргу, яку підтримує в повному обсязі.
В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_5 адвокат Білошкурський О. В. подану апеляційну скаргу підтримав з викладених у ній підстав. Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Путілін Є. в. заперечили проти задоволення апеляційної скарги, просять в її задоволенні відмовити. Від відповідача КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 29 вересня 2021 року надійшла заява про розгляд справи без участі його представника. Третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.
Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до наступних висновків.
По справі встановлено наступні обставини, що не оспорюються:
- В січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 , КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 , з позовом, у якому, уточнивши позовні вимоги, просив визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності від 05.01.2011 року на нежитлові будівлі площею 1127, 7 кв. м. ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 2 – 9, а. с. 117 - 124);
- разом з позовною заявою ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, а саме: накладення арешту на спірні нежитлові будівлі (т. 1 а.с. 40);
- ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 20 січня 2017 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у вказаній цивільній справі задоволено: вжито заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нежитлові будівлі площею 1127,7 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 47 – 48);
- рішенням Вінницького районного суду Вінницької області 19 червня 2017 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 : визнано незаконним та скасовано рішення про державну реєстрацію права власності від 05.01.2011 року за ОСОБА_2 на нежитлові будівлі площею 1127,7 кв. м. розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Вирішено питання про стягнення судового збору. Рішення набрало законної сили 30 червня 2017 року.
В справі що розглядається порушується питання скасування заходів забезпечення позову, вжитих в ході розгляду цивільної справи.
До апеляційної скарги ОСОБА_2 додав нові докази: копії заочного рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 15 листопада 2018 року у справі № 128/3846/14-ц, Постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 21 серпня 2020 року ВП № 62825144 та Постанови про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження ВП №65575548 від 27.05.2021 року (т. 2 а.с. 58 – 63).
Згідно з частиною третьою статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Проте ОСОБА_2 не наведено виняткових випадків у розумінні частини третьої статті 367 ЦПК України, які б дали право апеляційному суду приймати нові докази, тому апеляційний суд не бере їх до уваги.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Заходи забезпечення позову є важливою гарантією захисту і реального поновлення прав учасників судового процесу. Поняття засобів забезпечення позову визначається як застосування судом процесуальних засобів тимчасового характеру, які гарантують можливість реалізації позовних вимог або сприяють збереженню існуючого положення між сторонами до винесення судового акту.
Слід зазначити, що на момент вжиття заходів забезпечення позову та постановлення рішення у зазначеній справі, питання вжиття заходів забезпечення позову регулювалося статтею 151 ЦПК України, а питання скасування заходів забезпечення позову статтею 154 ЦПК України у відповідних редакціях.
Так, відповідно до частини третьої статті 154 ЦПК України ( в редакції, що діяла на той момент), було передбачено, що заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.
З 01.01.2018 року та на сьогодні питання скасування заходів забезпечення позову регулюється статтею 158 ЦПК України, згідно частин першої, сьомої якої, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. 
Проте в частині 8 статті 158 ЦПКУ, зазначено: якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. 
Отже, виходячи з аналізу змісту статі 158 ЦПКУ, закінчення 90-денного терміну з дня ухвалення рішення про задоволення позову не тягне за собою автоматичного припинення дії заходів забезпечення позову, а вони продовжують діяти до повного виконання судового рішення.
Суд першої інстанції зазначив, що клопотання ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову не вмотивоване належним чином.
Апеляційний суд погоджується з наведеним, оскільки єдиною підставою, яку зазначив ОСОБА_2 , є те, що його діловій репутації шкодить наявність в Єдиному державному реєстрі заборона та обтяжень запису про накладення арешту на нежитлові будівлі площею 1127,7 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Проте слід зазначити, що обтяження стосується конкретного нерухомого майна, а не ОСОБА_2 як фізичної особи, тому твердження відповідача про шкоду його діловій репутації є надуманим, а з урахуванням мети заходів забезпечення позову та відсутності інформації про закрите чи відкрите виконавче провадження, виконання чи невиконання рішення, ухваленого по суті справи, - не може слугувати достатньою підставою для задоволення клопотання про скасування заходів забезпечення позову.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що заходи забезпечення позову вжиті судом за клопотанням позивача ОСОБА_1 , який категорично заперечує проти їх скасування.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не містять посилань на порушення, які призвели до неправильного вирішення клопотання про скасування заходів забезпечення позову, тому, з огляду на положення ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Окрім того, в частині 6 статті 158 ЦПК України зазначено, що відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Ухвала Вінницького районного суду Вінницької області від 18 серпня 2021 року є достатньо мотивованою та обґрунтованою, відповідає вимогам закону та постановлена з урахуванням мети існування заходів забезпечення позову.
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вказану ухвалу - без змін.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції (п. в ч. 1 ст. 382 ЦПК України), слід зазначити наступне: за подання апеляційної скарги було сплачено 454 грн судового збору, проте оскільки апеляційна скарга не підлягає до задоволення, понесені відповідачем судові витрати не підлягають стягненню з позивача.
Доказів понесення судових витрат іншими учасниками справи матеріали справи не містять.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 375, 367, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області 18 серпня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді О. Ю. Береговий

О. С. Панасюк