Ухвала
09 грудня 2021 року 
м. Київ
справа № 686/12494/21   
провадження № 61-18905ск21
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду 
Черняк Ю. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 червня 
2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 26 жовтня 
2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
ВСТАНОВИВ:
У  травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 з позовом,  
у якому просила стягнути із відповідача на її користь аліменти 
на утримання дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та  сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/2 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж по 100 % від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення ними повноліття, починаючи з дати подання позову.
Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 червня 2021 року позов  ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: сина -  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1  та  сина - 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж по 50% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 
21 травня 2021 року і до досягнення дітьми повноліття. В решті позовних вимог відмовлено. Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 26 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 червня 
2021 року залишено без змін.
19 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулася із касаційною скаргою на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 
09 червня 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 26 жовтня 2021 року.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Процесуальний закон покладає на заявника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або порушення норм процесуального права, яке допустили суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. 
Крім того, заявник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях.
Касаційна скарга  ОСОБА_1 , не відповідає зазначеним вище вимогам закону.
Так, заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.
Заявником у касаційній скарзі зазначено, що висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відносно сімей, у яких є діти з особливими потребами, нею не знайдено.
Проте таке обґрунтування підстав касаційного оскарження не є  належним виконанням частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки заявником не указано конкретної норми права, щодо застосування якої у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду. 
Коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (приписи частини першої статті 400 ЦПК України).
За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та надіслати уточнену редакцію касаційної скарги, копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи. 
Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.
Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 червня 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 26 жовтня 2021 року залишити без руху.
Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настають наслідки, передбачені процесуальним законом.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                             Ю. В. Черняк