Постанова 
Іменем України       
                           
17 грудня 2021 року                                 
м. Київ
 
справа № 753/6006/21
 
провадження № 61-14778св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А.,             Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження - начальник Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Заєць Анатолій Миколайович,
заінтересована особа - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «КУТ»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 13 травня 2021 року у складі судді Шаповалової К. В. та постанову Київського апеляційного суду від 10 серпня 2021 року у складі колегії суддів: Сушко Л. П., Гаращенка Д. Р.,                  Суханової Є. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст скарги
 
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність начальника Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Зайця А. М., заінтересована особа - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «КУТ» (далі - ОСББ «КУТ»).
 
Скарга мотивована тим, що Дарницьке РВ ДВС у м. Києві безпідставно та неправомірно не виконує ухвалу Дарницького районного суду м. Києва                  від 08 червня 2017 року у справі № 753/12415/16-ц, якою зобов`язано начальника Дарницького РВ ДВС Зайця А. М. розглянути заяву ОСББ «КУТ» від 17 листопада 2015 року про закінчення виконавчого провадження та винести постанову про закінчення виконавчого провадження. 
 
Вказував, що Дарницьким РВ ДВС у м. Києві неправомірно винесено повідомлення про повернення виконавчого документа в той час, коли ухвалою Дарницького районного суду м. Києва було зобов`язано закрити виконавче провадження. 
Зазначав, що наявність такого повідомлення надає можливість стягувачу - ОСББ «КУТ» повторно звернутись із заявою про стягнення з нього коштів за виконавчим документом від 12 грудня 2014 року. 
 
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд:
- визнати неправомірною бездіяльність начальника Дарницького РВ ДВС Зайця А. М. щодо виконання ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 08 червня 2017 року у справі № 753/12415/16-ц про закінчення виконавчого провадження № 46234623 від 29 січня 2015 року;
- зобов`язати начальника Дарницького РВ ДВС Зайця А. М. виконати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 08 червня 2017 року у справі                   № 753/12415/16-ц про закінчення виконавчого провадження № 46234623   від 29 січня 2015 року.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13 травня 2021 року                       у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «КУТ» витрати на правничу допомогу у розмірі 1 200 грн.
 
Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу від 26 березня 2020 року судом не було визнано незаконним, будь-яких інших документів, постанов, повідомлень тощо з приводу відновлення виконавчого провадження № 46234623 державними виконавцями не виносились. Станом на 07 травня 2021 року виконавче провадження                      № 46234623 від 29 січня 2015 року відсутнє, що підтверджується, зокрема відомостями з реєстру виконавчих проваджень, долучених представником Дарницького РВ ДВС у м. Києві у судовому засіданні, отже, вимоги                 ОСОБА_1 щодо зобов`язання начальника Дарницького РВ ДВС у м. Києві Зайця А. М. виконати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва                від 08 червня 2017 року у справі № 753/12415/16-ц про закінчення виконавчого провадження № 46234623 від 29 січня 2015 року не знайшли свого обґрунтування під час розгляду скарги, відтак, не підлягають задоволенню.
 
Стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСББ «КУТ» витрати на правничу допомогу, суд першої інстанції взяв до уваги обсяг фактично наданих адвокатом послуг, категорію та юридичну кваліфікацію правовідносин у справі, характер виконаної адвокатом роботи. Крім того, судом враховано, що і ОСББ «КУТ», і адвокат Коршун Т. О. чітко знають послідовність всіх дій, які вчинялись у виконавчому провадженні та які процесуальні документи виносились як державними виконавцями, так і судом, тому вважав, що підготовка до розгляду скарги займала незначний час, оскільки у кожному наступному судовому засіданні досліджуються факт та обставини, що вже неодноразово були предметом дослідження у різних судових засіданнях.
При цьому районний суд посилався на положення статті 141 ЦПК України.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Київського апеляційного суду від 10 серпня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 13 травня 2021 року - без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні скарги, оскільки             в ході судового розгляду справи не встановлено неправомірної бездіяльності начальника Дарницького РВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Зайця А. М.,                   яка б призвела до порушень прав позивача як боржника у виконавчому провадженні.
 
Апеляційний суд вказав, що за змістом чинних норм законодавства, обов`язковою умовою для задоволення скарги сторони виконавчого провадження є встановлення факту порушення прав заявника, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 642/7456/18.
 
В частині стягнення витрат на правничу допомогу рішення районного суду в апеляційному порядку не переглядалося.

Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким скаргу задовольнити.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що невиконання ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 08 червня 2017 року у справі                № 753/12415/16-ц порушує його право, як боржника, на закінчення виконавчого провадження, передбаченого положеннями пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».
При цьому зазначає, що відповідно до статей 19, 129, 129-1 Конституції України, частин другої, третьої, сьомої статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 08 червня 2017 року у справі № 753/12415/16-ц повинна бути виконана.
 
Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень ОСОБА_1 вказує те, що суди неправильно оцінили наявні у справі докази, не встановили повно обставин справи, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень. Вважає, що суди не дослідили обставин невиконання ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 08 червня 2017 року                  у справі № 753/12415/16-ц, починаючи з 08 червня 2017 року до 26 березня 2020 року, дати повернення листа стягувачу без прийняття до виконання.
 
Відзив на касаційну скаргу учасники справи не подали.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
У вересні 2021 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2021 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
У жовтні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
29 січня 2015 року державним виконавцем Дарницького РВ ДВС у м. Києві Шевченком М. Р. відкрито виконавче провадження № 46234623                                з примусового виконання виконавчого листа № 2-6460/12 від 12 грудня   2014 року, виданого Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ОСББ «КУТ» у сумі 10 312,48 грн.
 
13 лютого 2015 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.
 
Не погодившись з постановами державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника і оголошення заборони на його відчуження, ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, в якій серед іншого, як на підставу скасування даних постанов, посилався на те, що провадження відкрито державним виконавцем на підставі виконавчого документу, який не відповідає вимогам статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки                             у виконавчому документі було неправильно зазначено дату народження боржника, адреса боржника та стягувача, проте державним виконавцем при відкритті виконавчого провадження самовільно усунуті вказані помилки.
 
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17 квітня 2015 року                 у справі № 753/4731/15-ц скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, визнано неправомірними дії старшого державного виконавця ВДВС Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Шевченка М. Р. при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження від 29 січня 2015 року               і постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 13 лютого 2015 року у виконавчому провадженні № 46234623. 
Постанову про відкриття виконавчого провадження від 29 січня 2015 року та постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 13 лютого 2015 року у ВП № 46234623 скасовано.
У задоволенні решти вимог скарги відмовлено.
Ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 17 квітня 2015 року мотивована тим, що, відкриваючи виконавче провадження на підставі постанови від 29 січня 2015 року, державний виконавець порушив вимоги Закону України «Про виконавче провадження» щодо вчасного направлення вказаної постанови заявнику, чим позбавив його у добровільному порядку виконати судове рішення та передчасно, а саме 13 лютого 2015 року виніс постанову про арешт майна боржника.
 
10 червня 2015 року начальником Відділу винесено постанову про скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13 лютого 2015 року і постанови про відкриття виконавчого провадження від 29 січня 2015 року згідно з ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17 квітня 2015 року у справі № 753/4731/15-ц.
 
11 червня 2015 року державним виконавцем Шевченко М. Р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 46234623.
 
17 липня 2015 року державним виконавцем Шевченко М. Р. винесено постанову про розшук майна боржника.
 
19 серпня 2015 року головним державним виконавцем Сидоренко Р. Г. винесено повторно постанову про розшук майна боржника.
 
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02 жовтня 2015 року за скаргою ОСОБА_1 визнано неправомірною бездіяльність начальника та старшого державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві Шевченка М. Р. з виконання ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 17 квітня 2015 року по виконавчому провадженню ВП № 46234623 від 29 січня 2015 року; зобов`язано зняти арешт з майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, накладеного постановою від 13 лютого       2015 року, що скасований ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17 квітня 2015 року.
 
12 листопада 2015 року державним виконавцем Маріупою Т. В. винесено постанову про зміну зберігання майна, так як актом опису й арешту майна № 396/11 від 11 листопада 2015 року здійснено опис транспортного засобу, а саме - автомобіля Chevrolet Еріса, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та передано ОСОБА_2 .
 
Відповідно до квитанції від 17 листопада 2015 року № ПН4954 ОСОБА_1 здійснено сплату боргу за житлово-комунальні послуги по виконавчому провадженню № 46234623 в сумі 10 312,48 грн.
 
24 листопада 2015 року старшим державним виконавцем Шевченком М. Р. винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору та постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій.
 
Також, 24 листопада 2015 року державним виконавцем Шевченком М. Р.,             у зв`язку з надходженням від стягувача заяви про виконання рішення суду, винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.
 
У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця ВДВС Дарницького районного управління юстиції               у місті Києві Шевченко М. Р., а саме - про визнання дій неправомірними та скасування постанови від 24 листопада 2015 року про закінчення виконавчого провадження № 46234623.
 
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 01 березня 2016 року скаргу ОСОБА_1 задоволено. Визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Відділу Шевченка М. Р. щодо винесення постанови від 24 листопада 2015 року про закінчення виконавчого провадження                  № 46234623 по виконавчому листу № 2-6460/12, виданому 12 грудня                 2014 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення                       з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 10 312,48 грн. Зобов`язано скасувати постанову від 24 листопада 2015 року про закінчення виконавчого провадження №46234623 по виконавчому листу № 2-6460/12, виданому       12 грудня 2014 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення                 з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 10 312,48 грн.
 
На виконання ухвали суду від 01 березня 2016 року начальником Відділу Бондар В. А. 13 травня 2016 року винесено постанову про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 24 листопада             2015 року.
 
13 травня 2016 року начальником Відділу Бондар В. А. винесено постанову про скасування постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 24 листопада 2015 року, постанови про стягнення виконавчого збору від 24 листопада 2015 року, постанови про розшук майна боржника від 19 серпня 2015 року, постанови про розшук майна боржника від 17 липня 2015 року, постанову про відкриття виконавчого провадження від 11 червня 2015 року, згідно ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 17 квітня 2015 року у справі № 753/4731/15-ц про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 29 січня 2015 року та постанови про арешт майна і оголошення заборони на його відчуження               від 13 лютого 2015 року у виконавчому провадженні № 46234623.
 
03 червня 2016 року головним державним виконавцем Тущенко П. Л. винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження.
 
В червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність посадових осіб Дарницького РВ ДВС у м. Києві щодо відмови у відкритті виконавчого провадження ВП № 46234623 вже після відкриття виконавчого провадження та після фактичного виконання рішення суду. Такі дії державного виконавця, на думку ОСОБА_1 , є незаконними та направленими на ймовірне порушення його прав, зокрема, щодо невиконання обов`язку зі зняття арешту з належного йому майна.
 
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року дії головного державного виконавця Тущенка П. Л. щодо винесення постанови від 03 червня 2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження № 46234623 визнано неправомірними. Визнано недійсною та зобов`язано головного державного виконавця Тущенка П. Л. скасувати постанову                  від 03 червня 2016 про відмову у відкритті виконавчого провадження                   № 46234623.
 
20 березня 2017 року головним державним виконавцем Тущенко П. Л. винесено постанову про скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 03 червня 2016 року.
 
26 березня 2020 року повідомленням заступника начальника Відділу Медведєвою О. О. повернуто виконавчий лист № 2-6460/12 від 12 грудня 2014 року стягувачу без прийняття до виконання.
 
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати неправомірною бездіяльність заступника начальника Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)                    Медведєвої О. О. щодо незакінчення виконавчого провадження                              № 46234623 та зобов`язання закінчити дане виконавче провадження.
 
Вказував, що неправомірність бездіяльності полягає в тому, що заступник начальника Відділу Медведєва О. О., незважаючи на фактичне виконання боржником рішення суду, протягом майже п`яти років не бажає закінчувати виконавче провадження. Така бездіяльність порушує його права.
 
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 30 листопада 2020 року         у задоволенні скарги було відмовлено. Зокрема судом було встановлено, що відповідно до відомостей Автоматизованої системи виконавчих проваджень станом на 31 травня 2020 року на виконанні у Дарницького РВ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виконавче провадження № 46234623 не перебуває, оскільки виконавчий документ (виконавчий лист № 2-6460/12 від 12 грудня 2014 року) був повернутий стягувачеві без прийняття до виконання на підставі пункту 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».
 
26 березня 2020 року заступником Дарницького РВ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Медведєвою О. О. винесено повідомлення про повернення виконавчого документа (виконавчого листа № 2-6460/12 від 12 грудня 2014 року) стягувачу без прийняття до виконання на підставі пункту 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку            з тим, що виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею.
 
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 30 листопада 2020 року у справі № 753/4913/20 у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 26 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва                 від 30 листопада 2020 року залишено без задоволення а ухвалу суду без змін.
 
2.     Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України                      під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог                         і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
 
Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають                         у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
 
Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
 
Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження  мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи обов`язки.
 
Тлумачення зазначених норм дозволяє зробити висновок, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені,                  а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим.
 
Звертаючись до суду зі скаргою на дії приватного виконавця ОСОБА_1 посилався на невиконання державним виконавцем ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 08 червня 2017 року у справі № 753/12415/16-ц, що порушує його права, як боржника у виконавчому провадженні.
 
Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 суди попередніх інстанцій не встановили наявності підстав для її задоволення, оскільки по виконавчому провадженню № 46234623 від 29 січня 2015 року виконавчі дії не проводяться та воно є завершеним, що підтверджується повідомленням        від 26 березня 2020 року про повернення виконавчого листа № 2-6460/12 від 12 грудня 2014 року стягувачу без прийняття до виконання.
При цьому судами взято до уваги відсутність відомостей про ОСОБА_1            як про боржника у Єдиному реєстрі боржників.
 
З висновками судів попередніх інстанцій про необґрунтованість скарги ОСОБА_1 колегія суддів погоджується, відтак, підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
 
Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження                      і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).
 
Нормою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» на державного виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно            і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
 
Відповідно до пункту 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею.
 
Відповідно до статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
 
Статтею 41 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що          у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.
 
Згідно з пунктом 6 розділу І Інструкції з примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29 вересня                2016 року № 2832/5) (далі - Інструкція) під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.
 
Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Інструкції, виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.
 
Судами встановлено, що станом на 31 травня 2020 року та на 07 травня  2021 року виконавче провадження № 46234623 від 29 січня 2015 року завершене. Відомості про ОСОБА_1 як про боржника у Єдиному реєстрі боржників відсутні.
 
Висновки судів попередніх інстанцій про відсутність у діях начальника Дарницького РВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Зайця А. М. ознак протиправної поведінки,              а саме неправомірної бездіяльності, є правильними, оскільки судами не встановлено дій (бездіяльності), яка призвела чи могла б призвести до порушення прав ОСОБА_1 як боржника у виконавчому провадженні.
 
При цьому судами правильно враховано встановлені під час розгляду справи № 753/4913/20 обставини, зокрема, правомірність винесення заступником начальника Дарницького РВ ДВС Медведєвою О. О. повідомлення від 26 березня 2020 року про повернення виконавчого документу стягувачеві без прийняття до виконання на підставі пункту 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею.
 
Інші доводи касаційної скарги, є ідентичними доводам скарги та апеляційної скарги, яким суди надали належну оцінку, вони є достатньо аргументованими, Верховний Суд робить висновок про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника.
 
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
 
Забезпечивши повний та всебічний розгляд справи, дослідивши усі надані сторонами докази, надавши їм належну правову оцінку за своїм внутрішнім переконанням, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно встановив відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 .
 
Згідно із частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи                            у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини,     що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Доводи касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що на підставі вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. 
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
 
З огляду на те, що касаційна скарга залишається без задоволення, то розподіл судових витрат не проводиться.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 13 травня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 серпня 2021 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту                        її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:	Р. А. Лідовець     І. А. Воробйова     Ю. В. Черняк