Ухвала
Іменем України 
15 грудня 2021 року
м. Київ                                                                                                         
справа № 211/4183/20
провадження № 51-5473ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,  
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу 
від 17 червня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 20 вересня 2021 року,
встановив:
Вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 01 липня 2021 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20 вересня 2021 року вказаний вирок місцевого суду залишено без змін.
Зі змісту касаційної скарги убачається, що захисник не погоджується з вказаними судовими рішеннями та порушує питання про їх перегляд у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог 
пунктів 3, 4 ч. 2, ч. 3 зазначеної статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються судове рішення, що оскаржується, обґрунтування заявлених скаржником вимог 
із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, а також думка особи, яка подає скаргу, з приводу її участі 
у касаційному розгляді. 
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, 
що  не  були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання 
про достовірність того чи іншого доказу.
Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. 
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових 
рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону 
(ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого 
(ст. 414 КПК України). 
Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно 
до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог. 
Однак, всупереч вищевказаному захисник у своїй касаційній скарзі, посилаючись 
на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, 
як на підставу, передбачену п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК України, для скасування оскаржених судових рішень, доводів на обґрунтування зазначеної позиції 
з урахуванням положень ст. 413 КПК України не наводить.
Натомість, захисник, надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, що в силу 
статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Крім цього, захисник, оскаржуючи, в тому числі, ухвалу апеляційного суду, 
не наводить доводів на обґрунтування незаконності чи необґрунтованості вказаного судового рішення з урахуванням положень статей 412-414 КПК України.
Окрім зазначеного, як убачається зі змісту касаційної скарги, захисник у вступній 
її частині вказує на оскарження нею вироку Довгинцівського районного суду 
м. Кривого Рогу від 17 червня 2021 року, тоді як у мотивувальній частині скарги наводить мотиви своєї незгоди із вироком цього ж суду від 01 липня 2021 року, про скасування якого і формулює свої вимоги до суду касаційної інстанції, чим допустила суперечності. 
Також, усупереч ч. 3 ст. 427 КПК України, захисник у скарзі не зазначає чи бажає вона брати участь у касаційному розгляді.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги                 без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху. 
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд 
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 17 червня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 20 вересня 2021 року щодо засудженого ОСОБА_5 залишити без руху і надати їй для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу їй буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                            ОСОБА_2                               ОСОБА_3