ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/5476/21	Головуючий у 1-й інстанції Позняк В.М. 	
Провадження № 22-ц/817/962/21 	Доповідач - Бершадська Г.В.	
Категорія - 310000000 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Бершадська Г.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Хома М. В., 
з участю секретаря - Панькевич Т.І. 
представника апелянта ОСОБА_1  

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 липня 2021 року (ухвалене суддею Позняком В.М., повний текст якого складено 02 липня 2021 року) у цивільній справі № 607/5476/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:
       
       В березні 2021 року ОСОБА_2 звернулася в суд із вказаним позовом.
       Просить встановити факт проживання однією сім`єю із ОСОБА_3 з 01 грудня 2017 року по 10 жовтня 2020 року та стягнути з відповідача в її користь аліменти на своє утримання в розмірі 2000,00 (дві тисячі) гривень щомісячно до досягнення молодшою донькою трирічного віку. 
       Позов мотивовано тим, що вона і відповідач проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. В них народилося двоє дітей: ОСОБА_4 17.07.2018 року та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 10 жовтня 2020 року ОСОБА_3 зібрав свої речі і покинув сім`ю.
       Вказує, що вона є неповнолітньою, та у зв`язку із тим, що має двох дітей до трьох років не може працювати та потребує утримання. 
       Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 липня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. 
       Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу у якій, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи, просить рішення суду скасувти і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
       Вказує, що відповідно до положень ч.2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою мають право на утримання у разі проживання з нею, ним їхньої дитини відповідно частини другої-четвертої ст. 84 та ст.ст. 86, 88 СК України. Право матері дитини на утримання є беззаперечним.
       Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
       В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала і навела доводи аналогічні викладеним в скарзі.
        ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явився.
       Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника справи, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги, колегія суддів вважає що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
       Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , є неповнолітньою.
       Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 30 серпня 2018 року, ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_4 , батько – ОСОБА_3 , мати – ОСОБА_2 .
       Також, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 26 листопада 2019 року ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась ОСОБА_5 , батько – ОСОБА_3 , мати – ОСОБА_2 .
       Позивачка ОСОБА_2 разом з доньками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровані та проживають по АДРЕСА_1 . 
       Відповідно до довідки Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №10 Тернопільської міської ради від 25 листопада 2020 року №130 ОСОБА_2 навчається в 12-А класі на вечірній формі навчання.
       Сторони підтверджують, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до жовтня 2020 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Однак, 10 жовтня 2020 року ОСОБА_3 зібрав усі свої речі та покинув сім`ю.
       Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтвердили факт спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
       Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що факт спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не дає підстав жінці, з якою проживають їх діти, на утримання від чоловіка — батька дітей.
       Повністю погодитись з таким висновком суду не можна, виходячи з наступного.
       В своєму позові позивач заявляла вимогу про стягнення аліментів на своє утримання. 
       Як вбачається з представлених до суду документів, вирішення питання, яке є предметом розгляду у даній справі, вже було предметом судового розгляду в рамках цивільної справи №607/20558/20. В зазначеній справі позивач заявляла вимогу про стягнення аліментів на своє утримання на тих же підставах, які вона заявила і в даній справі. 
       Дане питання було вирішено рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.12.2020 року, в задоволені позову було в цій частині відмовлено. Таким чином існує рішення суду у справі між тими самими сторонами, про той саме предмет і з цих же підстав. Зважаючи на викладене, в рамках даної справи у відкритті провадження мало б бути відмовлено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, а відкрите провадження у відповідності до положень п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України підлягало закриттю. В той же час суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув, ухваливши рішення по суті заявлених вимог.
       У відповідності до положень ст. 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
       Відповідно до ч. 1. ст. 377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. 
       Щодо позовних вимог про встановлення факту проживання сторін однією сім`єю, колегія судів зазначає наступне.
       Згідно вимог п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року “Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення” в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. 
       Аналогічні роз`яснення містяться у листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року “Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення”.
       В позовній заяві позивач вказує, що метою встановлення факту проживання однією сім`єю є необхідність стягнення аліментів, оскільки рішенням суду у справі справи №607/20558/20 вже відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання позивача.
       Суд першої інстанції не врахував мети позивача щодо встановлення юридичного факту, а саме мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне за собою правові наслідки. 
       Враховуючи вказане для звернення до суду із позовною заявою за правилами позовного провадження про встановлення юридичного факту не має підстав, оскільки встановлення факту проживання сторін однією сім`єю, не може вплинути на права й обов`язки сторін, у зв`язку з тим, що вже існує рішення суду у справі між тими самими сторонами, про той саме предмет і з цих же підстав. 
       Саме по собі встановлення факту проживання сторін однією сім`єю не може бути підставою для повторного розгляду питання, яке вже вирішено судом.
       Таким чином, враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю, на підставі ст. 255 ЦПК України. 
       Керуючись ст.ст. 255, 374, 376, 377, 382, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -
П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
       Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 липня 2021 року в частині стягнення аліментів скасувати і провадження у справі закрити. Резолютивну частину рішення в частині встановлення юридичного факту залишити без змін, виклавши мотивувальну частину в редакції даної постанови.
       Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
       Повний текст постанови складено 05 листопада 2021 року.

Головуючий                                                                Бершадська Г.В.

Судді:                                                                        Гірський Б.О.

                                                                               Хома М.В.