Справа № 938/520/20 
Провадження № 22-ц/4808/1365/21 
Головуючий у 1 інстанції Джус Р. В. 
Суддя-доповідач Василишин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 жовтня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача        Василишин Л.В.,
суддів:                        Горейко М.Д., Максюти І.О.,
секретаря                Петріва Д.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 25 червня 2021 року,ухвалене у складі судді Джуса Р.В. в селищі Верховина, у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Верховинського нотаріального округу Мартищук Оксана Ярославівна, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 11.05.2017 приватним нотаріусом Верховинського районного нотаріального округу по реєстру № 539 на земельну ділянку, площею 0,0883 га, визнання права власності на 1/2 частини земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, площею 0,0441 га, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 11.05.2017 приватним нотаріусом Верховинського районного нотаріального округу по реєстру №541 на земельну ділянку, площею 0,2783 га, визнання права власності на 1/2 частини земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею, 0,1391 га,
в с т а н о в и в:
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого приватним нотаріусом Верховинського нотаріального округу по реєстру № 539, виданого ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0883 га, розташовану за адресою с.Ільці, присілок Флесівка, Верховинського району Івано-Франківської області, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 2620884101:01:002:0846, та визнання права власності на 1/2 частини земельної ділянки розміром 0,0740 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель.
15.01.2021 позивачем подано заяву про зміну позовних вимог, в якій просив суд: 
- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене 11 травня 2017 року приватним нотаріусом Верховинського районного нотаріального округу по реєстру № 539, видане ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0883 га, розташованою за адресою село Ільці, присілок Флесівка, Верховинського району, Івано-Франківської області, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер ділянки 2620884101:01:002:0846.
- визнати за ним право власності на 1/2 частини земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель за адресою АДРЕСА_1 площею 0,0441 га.
- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене 11 травня 2017 року приватним нотаріусом Верховинського районного нотаріального округу по реєстру № 541, видане ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,2783 га, розташованою за адресою село Ільці, присілок Флесівка, Верховинського району, Івано-Франківської області, цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер ділянки 2620884101:01:002:0844.
- визнати за ним право власності на 1/2 частини земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за адресою АДРЕСА_1 площею 0,1391 га.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати, ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина на спадкове майно, зокрема: земельну ділянку для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель і споруд, а також земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства.
11 травня 2017 року приватним нотаріусом Верховинського районного нотаріального округу по реєстру № 539 видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом, згідно з якими ОСОБА_2 , набула право власності на вищевказані земельні ділянки.
При цьому, постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 10 липня 2019 року встановлено факт приналежності станом на 15 квітня 1991 року господарства АДРЕСА_2 , головою якого була ОСОБА_4 до суспільної групи колгоспний двір. Також даним рішенням визнано за ним право власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_2 .
20.09.2019 державним реєстратором Верховинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області за ним зареєстровано право власності на 1/2 частки будинковолодіння АДРЕСА_2 .
А відтак, враховуючи, що він є власником 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_2 (нова адреса: АДРЕСА_1 , виходячи з вимог земельного та цивільного законодавства, а саме ст.120 Земельного кодексу України та ст. 377 ЦК України, вважає, що він має право на 1/2 частини земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель за адресою: АДРЕСА_2 (на даний час - АДРЕСА_1 ), кадастровий номер: 2620884101:01:002:0846 розміром 0.0441 га, а також на 1/2 частини земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 ), кадастровий номер:2620884101:01:002:0844, площею 0,1391 га.
Ухвалою Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 06 квітня 2021 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено приватного нотаріуса Верховинського нотаріального округу Мартищук О.Я.
Рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 25 червня 2021 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 .
Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене 11.05.2017 приватним нотаріусом Верховинського районного нотаріального округу по реєстру № 539 на земельну ділянку, площею 0,0883га, розташовану за адресою: с. Ільці, присілок Флесівка Верховинського району Івано-Франківської області, цільове призначення земельної ділянки – для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки 2620884101:01:002:0846.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки 2620884101:01:002:0846), площею 0,0441 га.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю.
Не погодившись із рішенням суду в частині відмови в позові, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині.
Апелянт зазначив, що оскільки до нього перейшло право власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_2 (нова адреса: АДРЕСА_1 , він має право також на визнання за ним 1/2 частини земельної ділянки для обслуговування зазначеного будинку, а також на 1/2 частини земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 ), кадастровий номер:2620884101:01:002:0844, площею 0,1391 га. Свої вимоги мотивує тим, що членами колгоспного двору за адресою: АДРЕСА_2 була його мати ОСОБА_4 та він. Спірні земельні ділянки були виділені членам колгоспного двору, а тому він як колишній член колгоспного двору має право на них.
Із урахуванням викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористалися, що відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
У судове засідання сторони не з`явилися, повідомлялися судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, шляхом направлення рекомендованої кореспонденції.
Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання,  тому колегія суддів розглянула справу за їх відсутності.
Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке. 
Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам оскаржуване рішення суду відповідає частково.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Верховинським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ в Івано-Франківській області (а.с. 112, том 1).
Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшли: земельні ділянки та житловий будинок АДРЕСА_2 .
Згідно заповіту, посвідченого 11 листопада 2005 року ОСОБА_5 , державним нотаріусом Верховинської районної державної нотаріальної контори, ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: належний їй на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями, частину земельної ділянки площею 0,2966 га, а також все інше належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, заповіла внучці ОСОБА_2 ; частину земельної ділянки 0,07 га заповіла синові ОСОБА_3 (а.с. 121, том 1).
Згідно із архівним витягом з рішення четвертої сесії Ільцівської сільської Ради від 22 березня 1995 року, сесія сільської Ради вирішила приватизувати земельні ділянки ОСОБА_6 під присадибну ділянку – 0,25; для ведення підсобного господарства – 0,25 (а.с. 24, том 1).
Згідно із державним актом на право приватної власності на землю серії ІФ-02-22-2/000126 від 14.04.1997 ОСОБА_6 на підставі рішення Ільцівської сільської ради від 22.03.1995 належала на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,4366 га, для обслуговування будівель та ведення підсобного господарства, розташована на території села Ільці, Ільцівської сільської ради (а.с. 25, 141, том 1).
Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі державного акта серії ІФ-02-22-2/000126 належить земельна ділянка б/н, за адресою: присілок Флесівка, с. Ільці, Верховинський район, Івано-Франківської області, кадастровий номер: 2620884101:01:002:0846, площею 0,0883 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору (присадибна ділянка) (а.с. 142, том 1).
Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі державного акта серії ІФ-02-22-2/000126 належить земельна ділянка б/н, за адресою: присілок Флесівка, с. Ільці, Верховинський район, Івано-Франківської області, кадастровий номер: 2620884101:01:002:0844, площею 0,2783 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства (а.с. 143, том 1).
11 травня 2017 року приватним нотаріусом Верховинського районного нотаріального округу Мартищук О.Я. посвідчено свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно з яким ОСОБА_2 набула право власності на спадщину, що складається з земельної ділянки площею 0,0883 га, розташованої за адресою с. Ільці, присілок Флесівка, Верховинського району Івано-Франківської області. Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських, будівель га споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер земельної ділянки 2620884101:01:002:0846 (а.с.4, том 1).
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, право власності на земельну ділянку кадастровий номер: 2620884101:01:002:0846 за цільовим призначенням – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) зареєстровано 11.05.2017 за ОСОБА_2 (а.с. 4, зворот, том 1).
Крім того, 11 травня 2017 року приватним нотаріусом Верховинського районного нотаріального округу Мартищук О.Я. посвідчено свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно з яким ОСОБА_2 , набула право власності на спадщину, що складається з земельної ділянки площею 0,2783 га, розташованої за адресою с. Ільці, присілок Флесівка, Верховинського району Івано-Франківської області, цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства. Кадастровий номер земельної ділянки 2620884101:01:002:0844 (а.с. 5, том 1).
Рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 05 жовтня 2017 року у справі № 340/368/17 визнано за ОСОБА_2 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_3 загальною площею 49,1 кв.м, що складається з приміщень: веранди площею 2.9 кв.м; житлової кімнати площею 19,7 кв.м; коридору площею 9,4 кв.м; кладової площею 6,2 кв.м; кухні площею 10,9 кв.м., разом з господарськими будівлями, що знаходяться в селі Ільці, присілок Флесівка Верховинського району Івано-Франківської області (а.с. 6-7, том 1).
Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 09 липня 2018 року вказане рішення скасоване та постановлено нове, яким у позові ОСОБА_2 до Ільцівської сільської ради Верховинського району, треті особи: Сектор державних реєстраторів Верховинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом відмовлено (а.с. 8-11, том 1).
Рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 21 березня 2019 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Верховинська селищна рада Івано-Франківської області, Ільцівська сільська рада Верховинського району Івано-Франківської області про встановлення факту приналежності господарства до суспільної групи - колгоспний двір та визнання права власності на частину житлового будинку АДРЕСА_3 позначений на плані під літерою «А» загальною площею 49,1 кв.м, що складається з приміщень: веранди площею 2.9 кв.м; житлової кімнати площею 19,7 кв.м; коридору площею 9,4 кв.м; кладової площею 6,2 кв.м; кухні площею 10,9 кв.м., разом з господарськими будівлями , що знаходяться в селі Ільці, присілок Флесівка Верховинського району Івано-Франківської області (а.с. 12-15, том 1).
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 10 липня 2019 року скасовано рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 21 березня 2019 року, та постановлено нове, яким встановлено факт приналежності станом на 15 квітня 1991 року господарства АДРЕСА_2 , головою якого була ОСОБА_4 до суспільної групи колгоспний двір. Також даним рішенням визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_2 (а.с. 17-22, том 1).
Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 20.09.2019 за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на 1/2 частки будинковолодіння АДРЕСА_2 (а.с. 16, том 1).
Згідно довідки Ільцівської сільської ради за №741/02.-18 від 27.08.2019, поштову адресу будинковолодіння АДРЕСА_2 змінено на АДРЕСА_1 (а.с. 23, том 1).
Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до частини першої статті 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).
Частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що законодавцем визначено принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Тобто особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду має право на відповідну частину земельної ділянки на тих самих умовах, на яких воно належало попередньому власникові або користувачу.
Такого висновку щодо застосування зазначених норм матеріального права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20), не відступаючи від правових позицій Верховного Суду України, висловлених у постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16.
Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (провадження № 12-143гс18) зроблено правовий висновок про те, що чинне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди. При цьому перехід права на цю земельну ділянку відбувається відповідно до прямого припису закону незалежно від волі особи - попереднього власника земельної ділянки.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 , як власник 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_2 , має право на оформлення права власності на частину земельної ділянки, пропорційну розміру частки у будинку, на якій розташоване відповідне домоволодіння. 
Стаття 1301 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
Відтак, беручи до уваги, що оспорюване свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що посвідчене 11 травня 2017 року приватним нотаріусом Верховинського районного нотаріального округу по реєстру № 539, за яким до ОСОБА_2 перейшло право власності на земельну ділянку площею 0,0883 га, з кадастровим номером 2620884101:01:002:0846, на якій розташовано домоволодіння, власником 1/2 частки у праві власності на яке є ОСОБА_1 , порушує права останнього, суд першої інстанції обґрунтовано визнав його недійсним.
Однак, задовольняючи вимогу про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частини земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки 2620884101:01:002:0846), суд першої інстанції помилково зазначив, що за позивачем слід визнати право власності на земельну ділянку площею 0,0441 га. Згідно із матеріалами справи, площа спірної земельної ділянки становить 0,0883 га, вимога про поділ її в натурі позивачем не заявлялася, а отже суд повинен був лише визначити частку у праві власності на спірне майно.
З огляду на це, абзац другий резолютивної частини рішення слід викласти в такій редакції:
«Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки 2620884101:01:002:0846)».
Разом з тим відмовляючи у задоволенні позовних вимог за безпідставністю щодо визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку для особистого селянського господарства та визнання права власності на частину у ній, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження приналежності такої земельної ділянки до суспільної групи колгоспний двір, а відтак така є особистою приватною власністю померлої ОСОБА_6 , яка вправі розпоряджатися нею на власний розсуд.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке. 
Доводи апелянта про те, що спірна земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, за адресою: АДРЕСА_1 ), кадастровий номер якої: 2620884101:01:002:0844, площею 0,1391 га належить колгоспному двору, а отже, він як член колгоспного двору має право на визнання за ним права власності на таку не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи.
Так, у постановах Івано-Франківського апеляційного суду від 09 липня 2018 року та від 10 липня 2019 року, апеляційний суд встановив, що ОСОБА_6 являлася членом колгоспу ім. Коцюбинсього з 1957 року та вибула із членів колгоспу у 1992 році. Дозвіл на приватизацію спірної земельної ділянки ОСОБА_6 отримала згідно із рішенням четвертої сесії Ільцівської сільської Ради від 22 березня 1995 року, що свідчить про те, що така земельна ділянка належить їй на праві особистої приватної власності, а отже вимоги позивача у цій частині є безпідставними.
Частиною 4 статті 376 ЦПК України визначено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
З огляду на те, що суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , однак в резолютивній частині такого помилково зазначив площу земельної ділянки, право власності на частку на яку визнано за позивачем, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду – зміні.
Керуючись ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.
Рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 25 червня 2021 року змінити в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частини земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель за адресою АДРЕСА_2 площею (на даний час - АДРЕСА_1 площею 0,0441 га та викласти абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції:
«Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки 2620884101:01:002:0846)».
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 21 жовтня 2021 року.

Суддя-доповідач:                                                        Василишин Л.В.
Судді:                                                                        Горейко М.Д.
                                                                               Максюта І.О.