ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2021 р.	Справа № 525/156/15-а	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Григорова А.М. ,  Подобайло З.Г. ,
за участю секретаря судового засідання  Щеглової Г.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області (головуючий І інстанції Ячало Ю.І.) від 23.04.2021 року (повний текст рішення складено 26.04.21 року) по справі №525/156/15-а
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області
про визнання протиправними дій та бездіяльності державного органу,

ВСТАНОВИВ:

30.01.2015 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Великобагачанського районного суду Полтавської області із даним позовом, в якому, з урахуванням неодноразових заяв про зменшення та уточнення позовних вимог, просив:
- визнати дії відповідача протиправними, а рішення № 16 від 06.03.2020 року про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці незаконним;
- зобов`язати відповідача зробити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року в розмірі 86 % від суми суддівської винагороди 94590,00 гривень, на підставі довідки ТУ ДСА України в Полтавській області №02/890/2020 від 28.02.2020 року та виплатити заборгованість за весь період з 19 лютого 2020 року по день фактичного виконання рішення суду, з врахування виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що маючи право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання залежно від зміни розміру складових суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді, позивач у лютому 2020 року отримав довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку, відповідно до нового розміру винагороди. Рішенням відповідача № 16 від 06.03.2020 року відмовлено у перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Вказане рішення позивач вважає протиправним, оскільки відповідно до висновків, сформульованих Конституційним Судом України у рішенні від 18.02.2020 № 2-р/2020, судді України, які перебувають у відставці, мають беззаперечне право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання залежно від зміни розміру складових суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді. Оскільки змінилися складові суддівської винагороди, тому виникли правові підстави для здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці. 
Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області23.04.2021 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області (в особі відділу з питань перерахунку пенсій № 1, Управління застосування пенсійного законодавства) № 16 від 06.03.2020 р. щодо відмови позивачу у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки ТУ Державної судової адміністрації в Полтавській області №02/890/2020 від 28.02.2020 р. "про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці".
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року в розмірі 86 % від суми суддівської винагороди 94590,00 гривень, на підставі довідки ТУ ДСА України в Полтавській області №02/890/2020 від 28.02.2020 року з врахування виплачених сум.
Стягнуто на користь позивача сплачену суму судового збору у розмірі 73,08 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині присудження виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у межах суми стягнення за один місяць.
Відповідач, не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції невірно застосовані норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Вказує, що оскільки після 18.02.2020 року розмір складових грошового забезпечення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді не змінився, то відсутні правові підстави для перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а тому відповідач у спірних правовідносинах не порушував права позивача.
Позивач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.
Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України. (далі – КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, що позивач є суддею у відставці та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фону України в Полтавській області, де отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 86% заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді, обчисленої відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI (в редакції, яка діяла на час звільнення).
03.03.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо здійснення перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 28.02.2020 року №02/890/2020, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Полтавській області.
Відповідно до вказаної довідки станом на 18.02.2020 суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складає 94590,00 грн, у тому числі: посадовий оклад - 63060,00 грн; доплата за вислугу років - 31530,00 грн; доплата за перебування на адміністративній посаді в суді - 0,00 грн; доплата за науковий ступінь - 0,00 грн; доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці - 0,00 грн; щомісячна доплата відповідно до частини шостої статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" - 0,00 грн.
Рішенням сектору з питань перерахунків пенсій №1 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 06.03.2020 року № 16 відмовлено позивачу у перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки від 28.02.2020 року №02/890/2020, виданої ТУ ДСА в Полтавській області.
Зазначене рішення вмотивовано тим, що рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 року №2-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пункту 25 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VІІІ, якими визначено право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в період та після набрання чинності Законом № 1402-VІІІ від 02.06.2016. Перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивачу було проведено виходячи із розмірів суддівської винагороди встановленої на 1 січня 2020 року та обчисленої згідно діючих на момент проведення такого перерахунку законодавчих норм. Оскільки після 18.02.2020 не змінилися розміри суддівської винагороди, підстави для здійснення нового перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до поданої довідки від 28.02.2020 року №02/890/2020 відсутні.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Задовольнивши позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення відповідача про відмову позивачу у перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є протиправним та підлягає скасуванню. В зв`язку з чим, суд дійшов висновку про наявність у відповідача обов`язку здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року в розмірі 86 % від суми суддівської винагороди 94590,00 гривень, на підставі довідки ТУ ДСА України в Полтавській області №02/890/2020 від 28.02.2020 року з врахування виплачених сум.
Колегія суддів частково погоджується з даними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України. Підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України “Про судоустрій і статус суддів” від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII).
Згідно із пунктом 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон № 2453-VI, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.
Відповідно до частини 1 статті 142 Закону №1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:
1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;
2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (частина 2 статті 142 Закону №1402-VIII).
Відповідно до ч. 3 статті 142 Закону №1402-VI передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Відповідно до частини 3 статті135 Закону №1402-VIII, базовий розмір посадового окладу судді становить:
1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Розділом ХІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону № 1402-VIII передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Так, пунктом 22 розділу ХІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону № 1402-VІII визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
Судді, які на день набрання чинності Законом № 1402-VIII пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453-VI
До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453-VI (пункт 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII).
Законом України від 16.10.2019 № 193-IX “Про внесення змін до Закону України “Про судоустрій і статус суддів” та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування”, який набрав чинності 07.11.2019 року, виключено пункти 22, 23 розділу ХІІ “Прикінцеві та перехідні положення”, якими передбачалося, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом; що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України № 2453-VI.
Розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 розділу ХІІ “Прикінцеві та перехідні положення”, становить з 1 січня 2020 року:
а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (пункт 24 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII).
Пунктом 25 розділу ХІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону № 1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
У інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності Законом №1402-VIII, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону № 2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Досліджуючи поняття “щомісячне довічне грошове утримання судді”, Конституційний суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 № 18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.
У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу.
Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону № 1402-VIII зі змінами.
У вказаному рішенні (пункти 15-17) зазначено, що згідно з положеннями пункту 25 розділу ХІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону № 1402-VIII, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону № 2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 № 10-рп/2013).
Отже, судді, які вже перебувають у відставці з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом № 1402-VIII. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.
У зв`язку з викладеним, Конституційний Суд України рішенням від 18.02.2020 року у справі № 2-р/2020, пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII визнав неконституційним.
Згідно з частиною 1 статті 91 Закону України від 13.07.2017 № 2136-VIII “Про Конституційний Суд України”, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.
Таким чином, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 року № 2-р/2020, Закон № 1402-VIII не містить норм, які по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Верховний Суду постановах від 06.03.2019 року у справі № 638/12586/16-а та від 11.02.2020 року в справі № 200/3958/19-а висловлював правовий висновок, відповідно до якого правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Отже, у даному випадку, перерахунок, який просить здійснити позивач, обумовлений відновленням раніше порушених його прав з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020.
Таким чином, у зв`язку з ухваленням Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 року у справі № 2-р/2020, у позивача виникло право на перерахунок його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно до Закону України № 1402-VIII.
У Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів зазначено, що в цілому важливо (особливо для нових демократичних країни) передбачити спеціальні правові положення, що захищають грошову винагороду суддів від скорочення, а також забезпечити положення, що гарантують збільшення оплати праці суддів відповідно до зростання вартості життя (пункт 62).
Згідно з частиною другою статті 1 Загальної (Універсальної) хартії судді незалежність судді є важливою умовою для неупередженого судочинства, що відповідає вимогам закону. Незалежність є неподільною. Будь-які інституції чи органи влади як на національному, так і на міжнародному рівні повинні поважати, захищати та охороняти цю незалежність.
Забезпечення державою належної оплати праці судді є запорукою дотримання гарантій права особи на розгляд справи незалежним і безстороннім судом та збереження справедливого балансу між потребами державного інтересу та необхідністю захистити права особи.
Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.
Такими гарантіями є надання суддям за рахунок держави матеріального забезпечення, зокрема суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, розмір якого повністю залежить від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Важливою є і послідовність дій законодавця, особливо з огляду на сферу суспільних відносин, у якій може проявлятись непослідовність.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про відсутність підстав для перерахунку позивачу довічного грошового утримання судді, з огляду на те, що рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2рп/2020 не змінювалися розміри суддівської винагороди та не розглядалося питання про перерахунок щомісячного грошового довічного утримання судді у відставці, оскільки до винесення Конституційним Судом України рішення розмір суддівської винагороди був диференційованим в залежності від підтвердження суддею за результатами кваліфікаційного оцінювання відповідності займаній посаді (у разі підтвердження відповідності займаній посаді розмір винагороди більший, ніж до того) та саме після винесення вказаного рішення розмір суддівської винагороди суддів, які не підтверджували відповідність займаній посаді, зрівнявся з суддівською винагородою суддів, що вже підтвердили, тобто вказаний розмір фактично підвищився, що і є підставою для перерахунку довічного грошового утримання.
Посилання апелянта на те, що на даний час відсутній порядок проведення перерахунку довічного грошового утримання суддів у відставці з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 колегія суддів вважає помилковими, оскільки підстави та порядок проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці визначені ст. 142 Закону № 1402-VIII та розділом ІІ Порядку, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року № 3-1.
Жодних інших підстав для відмови позивачу в перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці пенсійним органом зазначено не було.
Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із вимогами ч. 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності оскаржуваного рішення про відмову позивачу у проведенні перерахунку і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі відповідної довідки.
З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване рішення відповідача № 16 від 06.03.2020 р. щодо відмови позивачу у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки ТУ Державної судової адміністрації в Полтавській області №02/890/2020 від 28.02.2020 р. є протиправним та підлягає скасуванню у судовому порядку.
В зв`язку з чим, рішення суду першої інстанції в цій частині є законним та обґрунтованими.
Натомість, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для зобов`язання відповідача у судовому порядку здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року в розмірі 86 % від суми суддівської винагороди 94590,00 гривень, на підставі довідки ТУ ДСА України в Полтавській області №02/890/2020 від 28.02.2020 року з врахування виплачених сум, виходячи з наступного.
Як встановлено під час розгляду справи та не заперечувалось сторонами, позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці призначене у розмірі визначеному Законом № 2453-VI, яким передбачалась інша формула обрахунку грошового утримання, зокрема, розмір суддівської винагороди та відсотків від неї, для нарахування щомісячного грошового утримання.
Конституційний Суд України у рішенні від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 вказав, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, яке має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя.
Положеннями ст.142 Закону № 1402-VIII передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Зазначена норма чітка, однозначна, зрозуміла та не вступає в колізію з іншими нормами.
Верховний Суд у рішенні від 16.06.2020 року по зразковій справі №620/1116/20 (Пз/9901/5/20) дійшов висновку про наявність у судді у відставці, який отримує щомісячне грошове утримання у розмірі обчисленому згідно положень Закону № 2453-VI, права (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону України №1402-VIII.
На підставі викладеного, оскільки чинним Законом № 1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування щомісячного грошового утримання, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для обрахунку щомісячного грошового утримання одночасно за складовими, які передбачені для різних формул обрахунку грошового утримання (розмір суддівської винагороди за Законом № 1402-VIII; розмір відсотку за Законом № 2453-VI).
При цьому, оскільки перерахунок щомісячного грошового довічного утримання судді у відставці в розмірі визначеному Законом № 1402-VIII на підставі довідки №02/890/2020 від 28.02.2020 року, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації в Полтавській області, відповідачем не проведений, колегія суддів вважає передчасними вимоги в частині визначення відсоткового розміру суддівської винагороди для обрахунку суми довічного грошового утримання.
У випадку незгоди із проведеним відповідачем перерахунком щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі визначеному Законом № 1402-VIII на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації в Полтавській області №02/890/2020 від 28.02.2020 року, зокрема, в частині застосування відсоткового розміру суддівської винагороди для обрахунку суми довічного грошового утримання, позивач не позбавлений права оскаржити вказані дії та рішення у судовому порядку.
З урахуванням визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених статтею 2 КАС України завдань суду як державної правозахисної інституції, колегія суддів дійшла висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання відповідача у судовому порядку провести позивачу з 19 лютого 2020 року перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі визначеному Законом України   “Про судоустрій і статус суддів”   від 2 червня 2016 року № 1402-VIII на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації в Полтавській області про суддівську винагороду від 28.02.2020 року №02/890/2020 та здійснити виплату з урахуванням фактично виплачених сум.
В зв`язку з чим, рішення суду в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року в розмірі 86 % від суми суддівської винагороди 94590,00 гривень, на підставі довідки ТУ ДСА України в Полтавській області №02/890/2020 від 28.02.2020 року з врахування виплачених сум є помилковим та підлягає скасуванню із прийняттям нового судового рішення  про зобов`язання відповідача провести позивачу з 19 лютого 2020 року перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі визначеному Законом України   “Про судоустрій і статус суддів”   від 2 червня 2016 року № 1402-VIII на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації в Полтавській області про суддівську винагороду від 28.02.2020 року №02/890/2020 та здійснити виплату з урахуванням фактично виплачених сум.
В іншій частині задоволених позовних вимог рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому скасуванню не підлягає.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області задовольнити частково.
Рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 23.04.2021 року по справі №525/156/15-а скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1    про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року в розмірі 86 % від суми суддівської винагороди 94590,00 гривень, на підставі довідки ТУ ДСА України в Полтавській області №02/890/2020 від 28.02.2020 року з врахування виплачених сум.
Прийняти в цій частині нове судове рішення, яким зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, код ЄДРПОУ 13967927) провести ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) з 19 лютого 2020 року перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі визначеному Законом України   “Про судоустрій і статус суддів”   від 2 червня 2016 року № 1402-VIII на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації в Полтавській області про суддівську винагороду від 28.02.2020 року №02/890/2020 та здійснити виплату з урахуванням фактично виплачених сум.
В іншій частині рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 23.04.2021 року по справі № 525/156/15-а залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	Н.С. Бартош	
Судді	(підпис)  (підпис) 	А.М. Григоров    З.Г. Подобайло   	

Повний текст постанови складено  30.09.2021 року