ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 грудня 2021 року                                                                            м. Херсон
Номер справи: 766 /9546/19
Номер провадження: 22-ц/819/1968/21
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,
суддів:                                          Базіль Л.В.,
Радченка С.В.
секретар    Автонагова Ю.В.
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 
відповідачі - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Аверс Капітал»,
третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Михайлова Наталія Олександрівна,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 28 травня 2021 року, у складі судді Прохоренко В.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Аверс Капітал», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Михайлова Наталія Олександрівна про визнання частин правочину недійсними
ВСТАНОВИВ:
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Аверс Капітал», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Михайлова Н.О. про визнання частин правочину недійсними. 
В обґрунтування позовних  вимог посилалася на те, що 07 листопада 2007 року між нею та Акціонерно-комерційним банком «ТАС- Комерцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», було укладено кредитний договір №2102/1107/71-070 про надання грошових коштів на споживчі цілі. Для забезпечення умов виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором №2102/1107/71-070 між нею та АКБ «ТАС-Комерцбанк» 07 листопада 2007 року укладено нотаріально посвідчений за реєстровим № 3500 іпотечний договір, предметом якого є належна їй на праві приватної власності двокімнатна квартира АДРЕСА_1 . 
До 18 грудня 2018 року правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» за кредитним договором №2102/1107/71-070 від 07 листопада 2007 року було ПАТ «Дельта Банк». 
05 квітня 2019 року повернувшись до м. Херсона (після тривалої відсутності) позивач не змогла увійти до своєї квартири, у зв`язку зі зміною замків на вхідних дверях. Наряд поліції, який прибув за її викликом установив, що квартира належить ТОВ «Фінансова Компанія «Аверс Капітал», яке нібито придбало цю квартиру на законних підставах та має правовстановлюючий документ.
На її звернення приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Маршалова Л.В. надала інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якої власником квартири є відповідач ТОВ «Фінансова Компанія «Аверс Капітал» на підставі договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, серія та номер: 4938, виданий 18 грудня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайловою Н.О.
Зі змісту Інформаційної довідки вбачається, що 18 грудня 2018 року ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Аверс Капітал» уклали нотаріально посвідчений договір, за яким ПАТ «Дельта Банк» відступив на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Аверс Капітал» право вимоги за укладеним 07 листопада 2007року між нею та АКБ «ТАС-Комерцбанк» іпотечним договором, предметом якого є належна їй на праві власності двокімнатна квартира АДРЕСА_1 .
Позивач просила суд витребувати копію укладеного 18 грудня 2018 року Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Аверс Капітал» договору. У випадку, якщо суд дійде висновку, що вказаний договір є договором цесії, то підставою, для визнання даного договору недійсним вказує відсутність в чинному законодавстві дозволу на укладення банками договору цесії. У разі, якщо спірний договір є договором факторингу, то його слід визнати недійсним оскільки за договором факторингу не може бути відступлене право вимоги до фізичних осіб. 
Позивач просила визнати недійсним укладений 18 грудня 2018 року ПАТ «Дельта Банк» і ТОВ «Фінансова Компанія «Аверс Капітал» та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайловою Н.О., договір серія та номер 4938, в частинах: якими відступлено право вимоги до ОСОБА_1 за укладеним 07 листопаду 2007 року ОСОБА_1 , як позичальником та АКБ «ТАС - Комерцбанк», як позикодавцем кредитним договором № 2102/1107/71-070; за укладеним 07.11.2007року ОСОБА_1 як іпотекодавцем та АКБ «ТАС-Комерцбанк», як іпотекодержателем, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Новіковою Л.В. за реєстровим № 3500, іпотечним договором за яким предметом іпотеки є двокімнатна квартира АДРЕСА_1 .
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 28 травня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
З апеляційною скаргою на вказане рішення суду звернулась ОСОБА_1 .. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що спірний правочин купівлі-продажу прав вимоги, яким ПАТ «Дельта Банк» відступив права вимоги до неї за договорами споживчого кредиту і іпотеки, було укладено з порушенням норм п.3 ч.3 статті 47 і п.3 ч.1 ст.49 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» за якими права вимоги за кредитними договорами та їх забезпечення порукою або іпотекою банки мають право відступати виключно за договорами факторингу. Крім того позивач вказує, що суд першої інстанції незаконно розглянув дану справу за правилами спрощеного (а не загального) провадження, що є підставою для скасування судового рішення. Просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.
У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» не погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає її необґрунтованою, а оскаржуване рішення законним та таким, що ухвалене із дотриманням норм матеріального та процесуального права.
ОСОБА_1 відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України неодноразово повідомлялись про дату, час і місце розгляду справи судом апеляційної інстанції шляхом направлення судових повісток на електронну адресу вказану позивачем в апеляційній скарзі, шляхом направлення SMS, та рекомендованими листами за адресою, що вказана апелянтом в апеляційній скарзі, однак до судового засідання не з`явились. Відповідно до повідомлень про вручення поштового відправлення, що повернулись на адресу апеляційного суду, підставою повернення вказано, що ОСОБА_1 , «відсутня за адресою», що вказана нею в апеляційній скарзі. ТОВ «Фінансова компанія «Аверс Капітал» та Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Михайлова Н.О. відсутні за вказаними в матеріалах справи адресами. Колегія суддів вважає, що вказані учасники справи, відповідно до норм ЦПК України належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи судом апеляційної інстанції і їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 07 листопада 2007 року між АКБ «ТАС- Комерцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2102/1107/71-070, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 36 000 доларів США на строк до 07.11.2032 року, зі сплатою 11,90% річних за весь строк фактичного користування кредитом. Грошові кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків за договором купівлі-продажу двокімнатної квартири АДРЕСА_2 .
На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 07 листопада 2007 року між АКБ «ТАС- Комерцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № б/н, за умовами якого остання передала в іпотеку банку належне їй на праві власності нерухоме майна, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 . 
Як слідує зі змісту нотаріально посвідченого договору відступлення права вимоги за іпотечним договором від 18 грудня 2018 року, та не оспорюється позивачем, правонаступниками АКБ «ТАС-Комерцбанк» у вказаних договорах були ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», якому перейшло право вимоги на підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги, укладеного 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та АТ «Дельта Банк».
Згідно з договором №1065/К купівлі-продажу майнових прав від 18 грудня 2018 року ПАТ «Дельта Банк» - продавець (від імені якого діє Пугач О.Р. на підставі довіреності виданої Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк», яка діє на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду 02.10.2015року №181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та рішення від 20.02.2017року №619 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта Банк», Закону України «Про систему гарантування вкладів») та ТОВ «Фінансова Компанія «Аверс Капітал» - покупець за цим договором у порядку та на умовах, визначених договором передає у власність покупцеві, а покупець приймає у власність майнові права, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому та які включають: право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів(надалі боржники), які виникли за укладеними договорами та/або на інших підставах наведених у додатку №1 до цього договору(надалі - право вимоги); право оскаржувати недійсність або припинення прав вимоги, а також припинення/ліквідацію будь-якого з боржників у судовому та позасудовому порядку; право звернення до державних органів, установ та організацій всіх форм власності в межах прав та повноважень власника прав вимог та/або кредитора за правами вимоги, які передбачені законодавством та укладеними договорами, включаючи, але не обмежуючись боржників, органів нотаріату, правонаступників/спадкоємців боржників тощо; право власності на права вимоги, а також інші права кредитора за правами вимоги, в тому числі ті, які виникають у майбутньому у разі скасування рішень про їх недійсність чи припинення або у разі скасування припинення/ліквідації боржника, на підставі цього договору; права набути у власність гроші та/або майно на підставах наведених у додатку №1 до цього договору або отримати грошові кошти/відшкодування за наслідками недійсності/нікчемності укладених договорів, тощо; інші права, що пов`язані або випливають із прав вимоги.
Пунктами 3.1 договору сторони домовилися, що за продаж майнових прав покупець сплачує продавцю грошові кошти у розмірі 410 488,17 гривень. Ціна договору сплачується покупцем продавцю у повному обсязі до моменту набуття чинності цим договором на підставі протоколу, складеного за результатами відкритих торгів(аукціону), переможцем яких став продавець.
Відповідно до додатку №1 до договору №1065/К купівлі-продажу майнових прав від 18.12.2018 року покупець придбав право вимоги до боржника ОСОБА_1 : за кредитним договором №08.3/39/07-НВ від 20.12.2007року загальна сума заборгованості на дату купівлі-продажу становить 270 904,83грн., із якої, 130 100,00грн. - заборгованість за тілом кредиту, 90 156,92грн. - заборгованість за відсотками, 50647,91грн.- пеня; за іпотечним договором №13/39/101/07-НВ від 20.12.2007року в забезпечення кредитного договору №08.3/39/07-НВ; за кредитними договором №2102/1107/71-070 від 07.11.2007року на загальну суму 1 562 968,03грн., із яких, заборгованість по тілу кредиту - 28 755,44 доларів США/801 876,56грн. заборгованість за відсотками - 22694,56 доларів США/632 862, 56грн., пеня в сумі 128 229,11грн.; за іпотечним договором б/н в забезпечення кредитного договору №2102/1107/71-070 від 07.11.2007року.
На запит апеляційного суду ПАТ «Дельта Банк» надало суду копію посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайловою Н.О. 18 грудня 2018 року та зареєстровано в реєстрі № 4938 договору відступлення права вимоги за іпотечним договором від 18 грудня 2018 року. 
Відповідно до Договору відступлення права вимоги за іпотечним договором від 18 грудня 2018 року ПАТ «Дельта Банк» (первісний іпотекодержатель) та ТОВ «Фінансова Компанія «Аверс Капітал» на умовах цього Договору, Договору №1065/К купівлі-продажу майнових прав від 18 грудня 2018 року та на підставі Протоколу електронного аукціону № UA-EA-2018-10-04-000155-b від 20.11.2018 року первісний іпотекодержатель передав (відступив) новому іпотекодержателю право вимоги за Договором іпотеки №Б/Н від 07.11.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Новіковою Л.В., зареєстрованим в реєстрі № 3500, що укладений між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 в якості забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № 2102/1107/71-070 від 07.11.2007 року. Предметом іпотеки є двокімнатна квартира АДРЕСА_3 . 
Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини першої статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.  
Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання  обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Згідно зі статтею 1048 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Якщо відступлення права грошової вимоги факторові здійснюється з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, фактор зобов`язаний надати клієнтові звіт і передати суму, що перевищує суму боргу клієнта, який забезпечений відступленням права грошової вимоги, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо сума, одержана фактором від боржника, виявилася меншою від суми боргу клієнта перед фактором, який забезпечений відступленням права вимоги, клієнт зобов`язаний сплатити факторові залишок боргу.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1, пункту 11 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі - Закон № 2664-ІІІ) фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Факторинг вважається фінансовою послугою.
Згідно з частиною першою статті 6 Закону № 2664-ІІІ фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання - для фізичної особи, найменування та місцезнаходження - для юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.
Відповідно до глави 73 ЦК України правова природа факторингу полягає у наданні фактором (посередником) платної фінансової послуги клієнту. Зміст цієї послуги полягає у наданні (фінансуванні) фактором грошових коштів клієнту за плату. При цьому клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до боржника. Клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника в рахунок виконання свого зобов`язання з повернення отриманих коштів та здійснення оплати за надану фінансову послугу. Або клієнт може зобов`язатись  відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання свого зобов`язання перед фактором, яке в майбутньому буде виконане клієнтом шляхом сплати факторові коштів, у тому числі за надану фінансову послугу.
Отже, договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом  № 2664-ІІІ умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.
З наведеного вбачається, що договір відступлення права вимоги та договір факторингу можуть мати схожі умови, проте їх правова природа, предмет та мета укладення суттєво відрізняються.
При розмежуванні правочину відступлення права вимоги та договору факторингу слід виходити з наведених вище суттєвих ознак указаних договорів, які відрізняють договір відступлення права вимоги від договору факторингу.
Так, якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу.
Якщо укладений договір відступлення права вимоги містить умови, які притаманні виключно договору факторингу, або навпаки, то суд має з`ясувати, який саме договір укладений сторонами, з урахування всієї сукупності його суттєвих ознак.
Згідно зі статтею 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.
Відповідно до частини першої статті 178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.
Відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.
Право вимоги у зобов`язанні є майновим правом, яке має цивільну оборотоздатність та може вільно відчужуватись з урахуванням обмежень, встановлених нормами глави 47 ЦК України.
Отже, відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни. Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути обумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не свідчить про наявність фінансової послуги, яка надається новим кредитором попередньому.
Зміст зобов`язання, у якому відступається право вимоги (оплата за поставлений товар, надану послугу, повернення наданих коштів тощо), не впливає на оборотоздатність цього майнового права, тому не має вирішального значення для відмежування договору відступлення права вимоги від договору факторингу.
Статтею 235 ЦК України визначено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.
Судами встановлено, що за результатами торгів ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Аверс Капітал» уклали договір купівлі-продажу майнових прав, за яким банк передав у власність товариства майнові права за кредитним договором та договором іпотеки. У пункті 3 сторони домовились, що за продаж майнових прав новий кредитор сплачує банку грошові кошти у сумі 410 448,17 грн.
Із наведеного вбачається, що за результатами торгів ПАТ «Дельта Банк» визначив переможного покупця та продав йому майнове право вимоги виконання боржником зобов`язань за кредитним та забезпечувальним договорами. Предметом спірного договору є відступлення прав вимог за плату (купівля-продаж). Метою укладення цього договору є отримання банком коштів для розрахунку зі своїми кредиторами у процедурі ліквідації.
При цьому слід наголосити, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 02 жовтня 2015 року № 664 «Про відкликання банківського ліцензії та ліквідацію АТ «Дельта Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02 жовтня 2015 року прийняте рішення № 181 «Про початок здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку, відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації ПАТ « Дельта Банк».
У постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) Велика Палата Верховного Суду конкретизувала свій висновок щодо можливості відступлення права вимоги на користь не фінансових установ, зазначивши зокрема, що відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації.
Враховуючи викладене, за своєю правовою природою спірний договір є договором купівлі-продажу майнового права, укладеним банком під час розпродажу активів у процедурі ліквідації з метою розрахунку з кредиторами, тому не може бути віднесений до договорів факторингу.    
Зважаючи на наведене, доводи апеляційної скарги про те, що банки мають право відступати вимоги за кредитними договорами та їх забезпечення порукою або іпотекою виключно за договорами факторингу є безпідставними. 
Доводи  апеляційної  скарги  про те, що справа розглянута судом першої інстанції у порядку спрощеного позовного провадження, незважаючи на те що вона підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, на увагу не заслуговують з огляду на таке.  
Статтею 274 ЦПК України визначено справи, що розглядаються в порядку спрощеного позовного провадження. Зокрема, відповідно до частини першої зазначеної норми це: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.
Відповідно до частини другої зазначеної статті у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Частиною четвертою статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
Питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі (частина перша статті 277 ЦПК України).
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24 травня 2019 року відкрито провадження у справі та визначено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Учасники справи не висловили заперечень щодо розгляду у справи в порядку спрощеного позовного порядку.
Дана справа не входить до переліку справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження, а отже посилання позивача на порушення судом першої інстанції норм процесуального права з даного питання, на увагу не заслуговують.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постановах від 10 серпня 2021 року у справі № 755/14728/18 (провадження № 61-16294св20), від 12 листопада 2021 року у справі № 661/1695/20 (провадження № 61-6538св21).
За таких обставин підстав для скасування чи зміни рішення суду, колегія суддів не вбачає.  
Керуючись ст.367, п.1ч.1 ст.374, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 28 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий І.В. Вейтас

Судді: Л.В. Базіль

С.В. Радченко