ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

12 листопада 2021 року	  м. Одеса	Справа № 916/743/20	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:  
головуючого: Бєляновського В.В., суддів: Лавриненко Л.В., Філінюка І.Г.
          
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі 
апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Одеського морського порту) 
на ухвалу господарського суду Одеської області від 20.09.2021, суддя в І інстанції Степанова Л.В., повний текст якої складено 20.09.2021 в м. Одесі
у справі № 916/743/20
за позовом: Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Одеського морського порту) 
до відповідача: фізичної особи-підприємця Молла Інги Олегівни 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Міністерства інфраструктури України);
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Одеської міської ради та Комунального підприємства "Одестранспарксервіс" 
про усунення перешкод у користування майном

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року Одеська філія Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Одеського морського порту) (далі – АМПУ) звернулася до господарського суду Одеської області з позовом до фізичної особи-підприємця Молла Інги Олегівни (далі – ФОП Молла І.О., підприємець) про усунення перешкод у здійсненні Адміністрацією своїх прав щодо користування частиною об`єкта державної власності "Митна площа" (інв. № 072525) площею 1852 м2 шляхом зобов`язання ФОП Молла І.О. припинити свою господарську діяльність на зазначеному об`єкті та стягнення з ФОП Молла І.О. 41 659,05 грн збитків у вигляді неотриманої орендної плати за користування державним майном за період з 14.09.2018 по лютий 2020 року.
          Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що з 13.06.2013 до АМПУ перейшла частина майна, прав та обов`язків ДП "Одеський морський торговельний порт", в тому числі, на об`єкт "Митна площа" (інв. № 072525) загальною площею 6200 м2, до складу якого входить спірний об`єкт. На підтвердження своїх доводів позивачем надано розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.03.2013 № 133-р "Про погодження пропозиції щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту", наказ Міністерства інфраструктури України від 19.03.2013 № 163, за яким проведено реорганізацію Державного підприємства "Одеський морський торговельний порт" шляхом виділу стратегічних об`єктів портової інфраструктури, іншого майна, прав та обов`язків щодо них та утворено Державне підприємство "Адміністрація морських портів України"; Розподільчий баланс ДП "ОМТП" та ДП "АМПУ" від 13.06.2013, Акти приймання-передачі майна, майнових прав та зобов`язань від 13.06.2013 та Наказ ДП "АМПУ" від 13.06.2013 № 17 "Про наділення філій майном, яке є частиною майна Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" до Одеської філії ДП "АМПУ" (адміністрація Одеського морського порту) Наразі речові права (право власності та право господарського відання) на спірний об`єкт нерухомості не зареєстровані.  Позивач стверджував, що спірне майно є державним та належить йому на підставі господарського відання, а діяльність ФОП Молла І.О. щодо використання у своїй господарській діяльності спірного об`єкта без правової підстави порушує права держави та АМПУ, на яку покладено обов`язок належного утримання державного майна.
Рішенням господарського суду Одеської області від 28.09.2020, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.12.2020,  в позові відмовлено.
За висновками судів першої та другої інстанцій, позивачем не доведено обставин належності йому на праві господарського відання об`єкта "Митна площа", а також того факту, що спірний об`єкт входить до складу об`єкта "Митна площа", не обґрунтовано площу об`єкта, усунення перешкод у користуванні яким є предметом розгляду даної справи. Відмовляючи у стягненні з ФОП Молла І.О. збитків, суди виходили з недоведеності позивачем порушення відповідачем його прав на спірний об`єкт.
Постановою Верховного Суду від 30.03.2021 у даній справі постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.12.2020 та рішення господарського суду Одеської області від 28.09.2020 у справі № 916/743/20 в частині відмови в позові про усунення перешкод у користуванні майном скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до господарського суду Одеської області.
В решті постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.12.2020 та рішення господарського суду Одеської області від 28.09.2020 у даній справі залишено без змін.
Під час нового розгляду даної справи, ухвалою господарського суду Одеської області від 20.09.2021 задоволено клопотання Одеської міської ради про зупинення провадження у справі. Провадження у справі №916/743/20 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України зупинено до вирішення справи №910/13835/21 за позовом Одеської міської ради до Міністерства інфраструктури України, Державного підприємства "Адміністрація морських портів України", 3-я особа на стороні позивача Комунальне підприємство "Одестранспарксервіс» про скасування рішень державних реєстраторів та припинення речових прав.
Зупиняючи провадження  у даній справі місцевий господарський суд виходив із того, що рішення по справі №910/13835/21 може вплинути на результати вирішення спору по справі №916/743/20, оскільки у справі №910/13835/21 оскаржується право господарського відання на об`єкт нерухомого майна - виробничі будівлі та споруди (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 2292927851101), розташований за адресою: місто Одеса, площа Митна, будинок 1/2, загальною площею 64,6кв.м., що є підставою для припинення права господарського відання Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 2292927851101), який є предметом спору у справі №916/743/20.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, АМПУ звернулася до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Скаржник вважає оскаржувану ухвалу прийнятою з недотриманням норм матеріального та процесуального права, недоведеністю обставин та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник вказує те, що оскаржувана ухвала не містить аргументованих та переконливих мотивів необхідності зупинення провадження у справі, як щодо об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/13835/21, так і стосовно того, що зібрані у справі докази дійсно не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, що суперечить вимогам пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України. Матеріали справи №916/743/20 містять всі необхідні докази, частина з яких дублюються у справі №910/13835/21, що дає можливість самостійно господарському суду Одеської області встановити всі обставини справи та ухвалити рішення по суті.
«Митна площа» загальною площею 6200 м2 (інв. № 072525) перебуває в державній власності та Адміністрація здійснює щодо нього право господарського відання в силу закону. Об`єкт площею 1876,4 м2, що є частиною об`єкта «Митна площа» загальною площею 6200 м2, за адресою: м. Одеса, вул. Митна площа, 1 (після проведення реєстрації присвоєно адрес: м. Одеса, вул. Митна площа, Ѕ) - є державною власністю, органом управління якої визначено Міністерство інфраструктури України, яке, в свою чергу визначило балансоутримувачем цього майна Адміністрацію та включено до Єдиного реєстру об`єктів державної власності.
Державна реєстрація лише підтвердила те, що майно є державним та належить Адміністрації на підставі господарського відання, адже відповідно до ГК України, Закону України «Про морські порти України» та Статуту ДП «АМПУ» майно, що закріплене за Адміністрацією, належать їй на праві господарського відання, а останнє виникає з дати підписання актів приймання-передачі або інших відповідних первинних документів. Відповідні докази наявні в матеріалах справи. Таким чином, державна реєстрація не є способом набуття права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав. Тобто, навіть у випадку скасування державної реєстрації, це не є підставою для позбавлення права власності держави в особі Міністерства інфраструктури України та права господарського відання в особі ДП «АМПУ» за об`єктом.
Крім цього, скаржник наголошує, що предметом розгляду у даній справі №916/743/20 є усунення перешкод у користуванні власністю. На даний час на об`єкті «Митна площа», площею 1876,4 м2, що є частиною об`єкта «Митна площа» загальною площею 6200 м2, здійснює свою діяльність ФОП Молла І.О. без жодних на те правових підстав. Сама по собі взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду цієї справи до прийняття рішення у іншій справі, оскільки незалежно від результату розгляду справи № 910/13835/21, господарський суд Одеської області має достатньо правових підстав для розгляду та вирішення по суті справи №916/743/20. Аналогічний правовий висновок викладений, зокрема, у підпункті 8.6 постанови Верховного Суду від 20.06.2019 у справі № 910/12694/18.
Скаржник звертає увагу апеляційного суду на те, що необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом У країни від 17.07.1997, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку. Схожі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/5425/18 та від 20.06.2019 у справі № 910/12694/18. Таким чином, будь-які правової підстави для зупинення провадження у справі №916/743/20 відсутні, а отже ухвала господарського суду Одеської області від 20.09.2021 прийнята з недотриманням норм матеріального та процесуального права, недоведеністю обставин та неповним з' всуванням обставин, що мають значення для справи у зв`язку з чим зазначена ухвала підлягає скасуванню.
Відзиви на апеляційну скаргу не надходили. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Зупинення провадження у справі - це тимчасове повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, які перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.
Статтями 227, 228 Господарського процесуального кодексу України встановлено вичерпний перелік підстав, за яких суд, відповідно, зобов`язаний та має право зупинити провадження у справі.
Відповідно до пункту 5 частини першої 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Водночас для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід у кожному випадку з`ясовувати: як саме пов`язана справа, що розглядається господарським судом, зі справою, яка розглядається іншим судом, чим саме обумовлюється неможливість розгляду справи до розгляду іншої справи іншим судом з метою забезпеченням сторонам розумних строків розгляду їх справ (стаття 114 Господарського процесуального кодексу України). Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.02.2019 у справі № 910/15364/17, від 15.03.2019 у справі № 910/17243/17 та від 27.03.2019 у справі № 910/15707/17, від 04.08.2021 у справі № 903/636/20.
Предметом спору у цій справі є вимога про усунення перешкод у здійсненні Адміністрацією своїх прав щодо користування частиною об`єкта державної власності "Митна площа" (інв. № 072525) площею 1852 м2 шляхом зобов`язання ФОП Молла І.О. припинити свою господарську діяльність на зазначеному об`єкті.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
У розумінні приписів наведеної норми право власності може бути також порушене без вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом.
Звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.
Отже, підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.
Наведена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №924/1220/17.
Отже, під час розгляду позову про усунення перешкод у здійсненні власником (титульним володільцем) права користування та розпоряджання своїм майном позивач перш за все має підтвердити своє право власності (інше речове право) на спірне майно, надавши суду відповідні докази.
Наявні у справі матеріали свідчать про те, що позивач на підтвердження виникнення у нього права господарського відання на зазначений в позові об`єкт посилався на ч. 3 ст. 23 Закону України "Про морські порти України", згідно з якою державні стратегічні об`єкти портової інфраструктури та інше державне майно, закріплене за адміністрацією морських портів України, належать їй на праві господарського відання; адміністрація морських портів України володіє, користується та розпоряджається закріпленим за нею державним майном з урахуванням його цільового призначення, а також обмежень правомочностей щодо розпорядження таким майном, визначених цим Законом, іншими законодавчими актами, її статутом; розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.03.2013 № 133-р "Про погодження пропозиції щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту", наказ Міністерства інфраструктури України від 19.03.2013 № 163; розподільчий баланс ДП "ОМТП" та ДП "АМПУ" від 13.06.2013; Акти приймання-передачі майна, майнових прав та зобов`язань від 13.06.2013; наказ ДП "АМПУ" від 13.06.2013 № 17 "Про наділення філій майном, яке є частиною майна Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"; витяг з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна.
Скасовуючи постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.12.2020 та рішення господарського суду Одеської області від 28.09.2020 у даній справі № 916/743/20 в частині відмови в позові про усунення перешкод у користуванні майном та передаючи справу в цій частині на новий розгляд до господарського суду Одеської області, Верховний Суд зазначив про те, що господарськими судами належним чином не досліджено характеристики спірного об`єкта, жодним чином не обґрунтовано висновку, що спірний об`єкт належить до категорії нерухомості, не перевірено, чи не належить зазначений об`єкт до передбачених ч. 4 ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" об`єктів, що не підлягають державній реєстрації, відтак передчасно відмовлено в позові про усунення перешкод у користуванні спірним об`єктом з підстав лише відсутності державної реєстрації права господарського відання. Також, касаційний суд не визнав обґрунтованим висновок судів про недоведеність позивачем факту того, що спірний об`єкт входить до складу об`єкту "Митна площа" та необґрунтованість дійсної площі об`єкта, усунення перешкод у користуванні яким є предметом розгляду даної справи, оскільки наявні матеріали справи свідчать, що суди усунулись від належної оцінки наданих позивачем доказів, обмежившись посиланням на відсутність державної реєстрації. Отже, колегія суддів дійшла висновку про передчасне застосування судами до спірних правовідносин ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та неврахування ч. 4 ст. 5 цього Закону.
За висновком касаційного суду, під час нового розгляду господарському суду слід врахувати наведене, а також належним чином дослідити питання щодо дійсного правового режиму земельної ділянки, на якій розташовано спірний об`єкт за адресою: м. Одеса, площа Митна, 1, оскільки з оскаржуваних рішень вбачається, що висновок судів про перебування цієї ділянки у розпорядженні територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради обґрунтовано посиланням на лист Департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 13.07.2020 №01-18/836, згідно з яким рішення щодо оформлення правовстановлюючих документів на користування земельною ділянкою, на якій розташовано паркувальний майданчик за адресою: м. Одеса, площа Митна, 1, Одеською міською радою не приймались. Суду слід врахувати, що згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06.09.2012 за №5245-VІ до земель державної власності відносяться земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності, а також земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, крім випадків передачі таких об`єктів у комунальну власність. Відтак з`ясування питання чи належить спірний об`єкт до об`єктів нерухомого майна може мати вирішальне значення і для з`ясування питання, до якої форми власності належить земельна ділянка під ним.
З урахуванням встановлених обставин, суду також слід надати належну оцінку доводам позивача про необхідність врахування положень ч. 3 ст. 73 ГК України, згідно з якими майно державного унітарного підприємства перебуває у державній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання чи праві оперативного управління; ч. 3 ст. 23 Закону України "Про морські порти", в силу якої державні стратегічні об`єкти портової інфраструктури та інше державне майно, закріплене за адміністрацією морських портів України, належать їй на праві господарського відання; та зробити вичерпний і обґрунтований висновок стосовно наявності або відсутності підстав для задоволення позову про усунення перешкод у користуванні спірним об`єктом.
Поряд із цим, задовольняючи клопотання Одеської міської ради та зупиняючи провадження у цій справі, суд першої інстанції послався лише на те, що рішення по справі №910/13835/21 може вплинути на результати вирішення спору по справі №916/743/20, оскільки у справі №910/13835/21 оскаржується право господарського відання на об`єкт нерухомого майна - виробничі будівлі та споруди (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 2292927851101), розташований за адресою: місто Одеса, площа Митна, будинок 1/2, загальною площею 64,6кв.м., що є підставою для припинення права господарського відання Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 2292927851101), який є предметом спору у справі №916/743/20, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про зупинення провадження у справі №916/743/20 до набрання законної сили судовим рішенням по справі №910/13835/21.
Однак колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд помилково не врахував, що у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.03.2018 № 921/403/17-г/6 зазначено, що державна реєстрація не є способом набуття права власності, а лише становить засіб підтвердження фактів набуття речових прав на нерухоме майно.
Верховний Суд в своїй постанові від 03.06.2020 по справі № 363/4852/17 зазначив, що відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання та підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Таким чином, державна реєстрація не є способом набуття права власності, а виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав.
При цьому, Одеська міська рада у своїй позовній заяві у справі №910/13835/21 переважно посилається лише на те, що об`єкт не підлягає державній реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та не оскаржує право власності Міністерства інфраструктури України та право господарського відання Адміністрації. Тобто, навіть у випадку скасування державної реєстрації, це не є підставою для позбавлення права власності держави в особі Міністерства інфраструктури України та права господарського відання в особі ДП «АМПУ» на спірний об`єкт.
   Крім того, колегія суддів враховує, що судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не зазначено яким чином розгляд іншої справи - № 910/13835/21 впливає чи може вплинути на оцінку доказів у даній справі. Також не встановлено наявності обставин, що унеможливлюють самостійне дослідження судом наданих сторонами доказів під час нового розгляду даної справи та встановлення відповідних фактів, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
   Враховуючи викладене, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для зупинення провадження у справі №   916/743/20    на підставі пункту 5 частини 1 статті 227 ГПК України до завершення розгляду справи № 910/13835/21.
Звертаючись із апеляційною скаргою, скаржник з посиланням на частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначив про порушення принципу розумності строків розгляду справи судом.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини питання про те, чи є розумним строк розгляду справи, повинно оцінюватись в контексті конкретних обставин справи і з урахуванням критеріїв, встановлених практикою Суду, зокрема, складність справи, дій заявника й учасників справи, а також важливості можливого результату судового процесу для заявника (рішення у справі "Кудла проти Польщі" ("Kudla v. Poland", № 30210/96, § 124).
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального звинувачення.
Таке право кореспондується з обов`язком добросовісного використання як сторонами, так і судом, своїх процесуальних прав та необхідністю утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати наданих процесуальним законом заходів до скорочення періоду судового провадження. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" ("Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" від 07.07.1989, § 35,) "Смірнова проти України" (від 08.11.2005, § 66, § 69).
   Колегія суддів вважає, що місцевий суд необґрунтовано зупинив розгляд даної справи за наявності власних повноважень щодо оцінки доказів та обставин справи, що мало наслідком порушення принципу змагальності та розумності строків розгляду справи в господарському суді.
З наведених підстав оскаржувана ухвала господарського суду повинна бути скасована, а справу №   916/743/20   необхідно передати до господарського суду першої інстанції для продовження розгляду, у зв`язку з чим апеляційну скаргу АМПУ слід задовольнити.
Ураховуючи допущене судом першої інстанції порушення норм процесуального права, оскаржувану ухвалу господарського суду Одеської області слід скасувати, а справу №   916/743/20   необхідно направити до господарського суду першої інстанції для продовження розгляду, у зв`язку з чим апеляційну скаргу АМПУ слід задовольнити.
З огляду на те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, то з урахуванням ст. 129 ГПК України розподіл судових витрат у справі, у тому числі витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги, має здійснити господарський суд, який прийматиме рішення по суті спору, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.  

Керуючись статтями 253, 269, 270, 271, 275, 280-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Одеського морського порту) задовольнити.
Ухвалу господарського суду Одеської області від 20 вересня 2021 року у справі  № 916/743/20 скасувати.
Справу № 916/743/20 передати до господарського суду Одеської області для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених у підпунктах а-г п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий  суддя:                                                              Бєляновський В.В.
                                                                  
 Судді:                                                                                     Лавриненко Л.В.

                                                                                                  Філінюк І.Г.