Постанова                                              
Іменем України
 
01 грудня 2021 року 
м. Київ
справа № 522/11482/20
провадження № 61-12240св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого – Фаловської І. М. (суддя-доповідач),
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Мартєва С. Ю., Стрільчука В. А.,
учасники справи:
заявник – ОСОБА_1 ,
заінтересована особа – Приморський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки міста Одеси,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 17 червня 2021 року в складі колегії суддів: Артеменка І. А.,            Громіка Р. Д., Драгомерецького М. М.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
17 липні 2020 року ОСОБА_1  звернувся до суду з заявою про встановлення факту нещасного випадку (отримання травми), що стався з ОСОБА_1 26 вересня 1991 року при виконанні службових обов`язків під час проходження військової служби в Збройних Силах України (далі – ЗСУ), заінтересована особа – Приморський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки міста Одеси.
23 грудня 2020 року до суду надійшла заява військового комісара Приморського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Одеси про залишення заяви без розгляду, оскільки існує спір про право, від встановлення такого юридичного факту у заявника не виникають, не змінюються та не припиняються особисті майнові права.
11 березня 2021 року до суду надійшли додаткові пояснення ОСОБА_1 , в яких зазначено, що він звернувся до Генерального штабу ЗСУ в позасудовому порядку врегулювання питання про встановлення факту нещасного випадку, що стався 26 вересня 1991 року. Листом начальника Управління правового забезпечення Генерального штабу ЗСУ від 25 січня 2021 року повідомлено, що за наявними документами відсутні підстави для призначення (проведення) розслідування факту отримання ним травми у 1991 році.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 26 березня            2021 року заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.
Судове рішення мотивовано тим, що встановлення причин та обставин отримання військовослужбовцем травми здійснюється у позасудовому порядку і віднесено до компетенції інших органів.
ОСОБА_1 не надав доказів звернення до компетентних органів з вимогою про видачу довідки про отримання травми або не складення такої довідки за фактом травмування.
Юридичний факт, про встановлення якого просить заявник, не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви встановлено, що існує спір про право, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 26 березня 2021 року скасовано, провадження у справі закрито.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 07 липня 2020 року у справі № 521/10520/20, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду                      від 02 листопада 2020 року, відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа – Приморський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки міста Одеси, про встановлення факту нещасного випадку (отримання травми), що стався 26 вересня 1991 року під час виконання службових обов`язків під час проходження військової служби в ЗСУ.
Заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, у справі № 521/10520/20 та його заява про встановлення факту, що має юридичне значення, у справі № 522/11482/20  є тотожними. 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 13 липня 2021 року,     ОСОБА_1 просив скасувати ухвалу апеляційного суду і зобов`язати суд першої інстанції розглянути його заяву, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що підстави звернення з вказаною заявою змінились, зокрема листом начальника Управління правового забезпечення Генерального штабу ЗСУ від 25 січня 2021 року повідомлено, що за наявними документами відсутні підстави для призначення (проведення) розслідування факту отримання заявником травми у            1991 році, вирішення даного питання можливо лише у судовому порядку за нововиявленими або виключними обставинами.
Приморський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки міста Одеси подав до суду відзив на касаційну скаргу, в якому просив ухвалу суду апеляційної інстанції залишити без змін, оскільки вона є законною та обґрунтованою.
Вказував, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що наявність ухвали Малиновського районного суду міста Одеси від 07 липня            2020 року (справа № 521/10520/20), залишеної без змін постановою Одеського апеляційного суду від 02 листопада 2020 року, якою було відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа – Приморський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки міста Одеси, про встановлення юридичного факту нещасного випадку (отримання травми), що стався 26 вересня 1991 року під час виконання службових обов`язків, унеможливлює розгляд цієї справи.
Крім того, окрема думка посадових осіб, яка зазначена у листі начальника Управління правового забезпечення Генерального штабу ЗСУ від 25 січня 2021 року, на який посилається ОСОБА_1 , не може бути підставою для прийняття іншого ніж наявне судове рішення апеляційного суду, оскільки оскаржувана ухвала суду постановлена на підставі та у спосіб визначений Цивільним процесуальним кодексом України (далі – ЦПК України) з урахуванням наявних висновків Верховного Суду. 
У відповіді на відзив ОСОБА_1 вказував, що ухвала апеляційного суду є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки заява про встановлення факту, що має юридичне значення, подана ним 17 липня 2020 року не є тотожною заяві у справі № 521/10520/20 у зв`язку з тим, що змінились підстави звернення до суду.   
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 26 липня 2021 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу.
У вересні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 22 листопада 2021 року справу призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що у липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа – Приморський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки міста Одеси, в якій просив суд встановити факт нещасного випадку (отримання травми), що стався з ним 26 вересня 1991 року при виконанні службових обов`язків під час проходження військової служби в ЗСУ (справа № 521/10520/20).
Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 07 липня 2020 року у справі № 521/10520/20 відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа – Приморський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, про встановлення юридичного факту нещасного випадку (отримання травми), що стався 26 вересня 1991 року під час виконання службових обов`язків.
Постановою Одеського апеляційного суду від 02 листопада 2020 року ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси від 07 липня 2020 року залишено без змін.
17 липня 2020 року ОСОБА_1 повторно звернувся до суду з заявою про встановлення факту нещасного випадку (отримання травми), що стався з ним 26 вересня 1991 року при виконанні службових обов`язків під час проходження військової служби в ЗСУ.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції (частина третя статті 406 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно з частинами першою, другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Частинами першою, другою, п`ятою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та закриваючи провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України апеляційний суд виходив з того, що наявність ухвали Малиновського районного суду міста Одеси від 07 липня 2020 року (справа                              № 521/10520/20), залишеної без змін постановою Одеського апеляційного суду від 02 листопада 2020 року, якою було відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа – Приморський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки міста Одеси, про встановлення юридичного факту нещасного випадку (отримання травми), що стався 26 вересня 1991 року під час виконання службових обов`язків, унеможливлює розгляд справи                    № 522/11482/20 за аналогічною заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, оскільки заяви, подані ним до суду, є тотожними.  
Натомість Верховний Суд не погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції, враховуючи наступне.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Закриття провадження у справі у цьому разі допускається за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.
Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову – це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.
У рішеннях Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України», заява                   № 48553/99, від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, констатовано існування усталеної практики конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у       будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Відповідно до рішення ЄСПЛ від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України», заява № 24465/04, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою – домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.
Водночас ЄСПЛ констатує, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою за умови, якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) вказала, що згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі.
Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції, виходив з того, що у липні         2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа – Приморський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки міста Одеси, в якій просив встановити факт нещасного випадку (отримання травми), що стався з ним 26 вересня 1991 року при виконанні службових обов`язків під час проходження військової служби в ЗСУ (справа № 521/10520/20).
Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 07 липня             2020 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 02 листопада 2020 року, відмовлено у відкритті провадження у справі     № 521/10520/20.
17 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме нещасного випадку (отримання травми), що стався 26 вересня 1991 року під час виконання службових обов`язків, заінтересована особа – Приморський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки міста Одеси.  
Тобто заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, у справі № 477/1298/20 може бути тотожною його заяві у справі                    № 521/10520/20, в якій відмовлено у відкритті провадження.
Проте апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що оскільки    07 липня 2020 року Малиновський районний суд міста Одеси постановив ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі № 521/10520/20 з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, то звернення ОСОБА_1 у справі № 477/1298/20 є повторним і для закриття провадження у ній слід застосувати саме пункт 3 частини першої статті 255 ЦПК України.
Посилання апеляційного суду на постанову Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 619/38/17 (провадження № 61-2195св19) є необґрунтованим, оскільки у вказаній справі Верховний Суд погодився з висновком судів попередніх інстанцій про закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України. При цьому суд зазначив, що у справі, яка переглядається, та у справі № 619/3382/14-ц є тотожними предмет та підстави позову, суб`єктний склад сторін, за результатами розгляду справи № 619/3382/14-ц ухвалено рішення по суті спору, яке набрало законної сили.
Натомість у справі, яка переглядається, судами попередніх інстанцій встановлено, що ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси        від 07 липня 2020 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 02 листопада 2020 року, відмовлено у відкритті провадження у справі № 521/10520/20 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа – Приморський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки міста Одеси, про встановлення юридичного факту нещасного випадку (отримання травми), що стався          26 вересня 1991 року під час виконання службових обов`язків. 
За таких обставин висновок апеляційного суду про закриття провадження у справі, яка переглядається Верховним Судом, на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України є помилковим.
Ураховуючи викладене, апеляційний суд допустив порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного висновку про закриття провадження у справі, тому ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини четвертої статті 406 ЦПК України у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції. 
Згідно з частиною шостою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
За викладених обставин, ухвала Одеського апеляційного суду від 17 червня 2021 року підлягає скасуванню з передачею справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 402, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Одеського апеляційного суду від 17 червня 2021 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    І. М. Фаловська
Судді                                                                                                В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
С. Ю. Мартєв
В. А. Стрільчук