Постанова                                                   
іменем України
05 жовтня 2021 року
м. Київ
справа № 265/2151/19
провадження № 51-931км21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
захисника
(в режимі відеоконференції)       ОСОБА_5 ,
прокурора                                       ОСОБА_6 ,
розглянув касаційну скаргу захисника засудженої ОСОБА_7 – ОСОБА_5 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 серпня 2020 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 16 листопада 2020 року в кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019050790000041від 08 січня 2019 року,  за обвинуваченням 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки міста Липецька Липецької області РФ, жительки АДРЕСА_1 , такої, що судимості не мала,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України (далі — КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 серпня 2020 року засуджено ОСОБА_7 за частиною 1 статті 115 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з моменту фактичного затримання.
У строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено зарахувати строк попереднього ув`язнення з 08 січня 2019 року по 09 січня 2019 року включно.
Запобіжний захід не застосовувався у зв`язку з не обранням запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 за даним кримінальним провадженням.
Як установлено судом та детально викладено у вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 визнано винуватою та засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин. 
07 січня 2019 року о 21:00 (точного часу в ході досудового розслідування встановити виявилось неможливим) ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем мешкання у квартирі АДРЕСА_2 , у ході сварки на ґрунті особистих неприязних відносин зі своїм чоловіком ОСОБА_8 , діючи умисно, протиправно, з метою заподіяння смерті останньому завдала йому один удар ножем у шию, від чого настала його смерть.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 16 листопада 2020 року вказаний вирок залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ставить вимогу про зміну судових рішень шляхом призначення засудженій покарання із застосуванням статті 69 КК у виді позбавлення волі строком на 5 років.
Посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Захисник стверджує, що при призначенні покарання засудженій безпідставно не було враховано пом`якшуючими покарання обставинами вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин, вчинення злочину особою, яка стала жертвою домашнього насильства, а також не зазначено про те, що потерпіла наполягала на мірі покарання, яке не буде пов`язане з позбавленням волі.
Крім того, захисник вказує на безпідставність врахування обтяжуючої покарання обставини – вчинення злочину щодо подружжя, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки не встановлено обставин, за яких засуджена вживала алкогольні напої, а відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи стан алкогольного сп`яніння не міг впливати на свідомість засудженої та її діяльність, а також бути передумовою вчинення вбивства, а така обставина, як вчинення злочину щодо подружжя, посилює відповідальність осіб, які вчиняють злочини, пов`язані з домашнім насильством, тоді як засудженій пред`явлено обвинувачення, яке не пов`язане з домашнім насиллям. 
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника, який підтримав касаційну скаргу, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає на наступних підставах. 
Мотиви Суду
Обґрунтованості доведення винуватості засудженої ОСОБА_7 за частиною 1 статті 115 КК та правильності кваліфікації її дій у касаційній скарзі захисник не заперечує та не оскаржує.
Доводи захисника щодо необхідності призначення засудженій покарання із застосуванням статті 69 КК колегія суддів вважає необґрунтованими.
Відповідно до вимог статті 65 КК, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинений злочин, визначаються статтею 69 цього Кодексу.
Статтею 69 КК передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. 
У кожному випадку застосування статті 69 КК суд зобов`язаний у своєму рішенні зазначити, які саме обставини справи або дані про особу винного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.
Частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним у законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. 
Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.
При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити із системного тлумачення статей 66 та 69 КК і тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеня тяжкості вчиненого злочину. 
Ці обставини у своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим. Зазначене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, неодноразово викладеною в судових рішеннях.
Суд першої інстанції, призначаючи покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років, враховував суспільну небезпечність вчиненого засудженою злочину, наслідки скоєного кримінального правопорушення у вигляді смерті особи, ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого частиною 1 статті 115 КК, який є особливо тяжким злочином, дані про особу засудженої, яка раніше не судима, на обліках у лікувальних та профілактичних закладах не перебувала, працювала, за місцем проживання характеризується в цілому позитивно, за місцем роботи виключно позитивно, поведінку засудженої після вчинення злочину, щире каяття та повне визнання своє провини в скоєнні вказаного кримінального правопорушення, думку потерпілої, яка претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченої не має, не наполягає на суворій мірі покарання.
До того ж суд першої інстанції враховував:
- обставини, які передували вчиненню ОСОБА_7 кримінального правопорушення, а саме складні взаємовідносини, що склались між нею та загиблим, асоціальне, образливе поводження загиблого ОСОБА_8 зі своєю дружиною, які носили тривалий характер, особу загиблого та дані, які його характеризують, а саме те, що він був неодноразово судимий, перебував на обліку в КЛПУ «Міський наркологічний диспансер міста Маріуполя» з 1989 року з діагнозом «психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності», а також відсутність активних протиправних дій загиблого ОСОБА_8 по відношенню до обвинуваченої ОСОБА_7 під час подій, які стались 07 січня 2019 року;
-  обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 : щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також вчинення злочину у стані вираженої емоційної напруги – фрустрації, яка сформувалась внаслідок тривалого впливу асоціальної, образливої поведінки потерпілого;
- обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_7 , - вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, а також вчинення злочину щодо подружжя.  
Перевіряючи дотримання судом першої інстанції при призначенні покарання та обґрунтованість визнання пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, апеляційний суд вказав наступне. 
Зокрема, показання засудженої щодо невживання алкогольних напоїв спростовано такими даними:
- довідкою №31 від 08 січня 2019 року, актом медичного огляду з метою встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 08 січня 2019 року, наданими КЛПУ «Міський наркологічний диспансер міста Маріуполя», відповідно до яких під час огляду в ОСОБА_7 виявлено гостру інтоксикацію внаслідок вживання алкоголю, неускладнену;
- показниками приладу «Драгер», наявними у матеріалах кримінального провадження (т. 1, а.с. 224, 227-231);
- довідкою КЛПУ «Міський наркологічний диспансер міста Маріуполя» від 18 березня 2019 року, де зазначено, що 25 мл препарату «Барбовал» не може бути дозою спиртовмістовного засобу, що здатний самостійно визвати стан алкогольного сп`яніння;
- довідкою №31 від 08 січня 2019 року, виданою на підставі складеного акта обстеження, в якому чітко зазначена клінічна картина алкогольного сп`яніння, підтверджена двічі проведенням алкотестування та лабораторним дослідженням сечі на залишковий етанол. Показники приладу «Драгер» визначили у повітрі, яке видихала обвинувачена, 1,03 та 1,04 проміле. Кількісний вміст алкоголю в сечі склав 1,43%, що беззаперечно підтверджує стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_7 (т. 1, а.с.226).
Апеляційним судом не визнано обставиною, що пом`якшує покарання, вчинення особою такого злочину, як вбивство, унаслідок несприятливої обстановки в сім`ї, оскільки було встановлено, що злочин вчинено внаслідок тривалих особистих неприязних відносин подружжя, стан, у якому перебувала ОСОБА_7 , давав їй можливість вибору варіантів належної поведінки, передбачених чинним законодавством, і вбивство не могло бути сприйняте нею як єдино можливий вихід із ситуації, що склалася.
Також апеляційний суд вважав непідтвердженою обставиною, що пом`якшує покарання, вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними діями потерпілого, з огляду на те, що згідно із судовою психолого-психіатричною експертизою №184 від 15 лютого 2019 року в період вчинення інкримінованого діяння ОСОБА_7 не знаходилась у стані фізіологічного афекту (стану сильного душевного хвилювання). Матеріалами кримінального провадження підтверджено стан алкогольного сп`яніння обвинуваченої ОСОБА_7 , з її пояснень убачається, що 07 січня 2019 року у неї виник конфлікт з її чоловіком, який голосно кричав, слухав музику та заважав їй спати, не витримавши знущань чоловіка, вона взяла на кухні ніж, підійшла до потерпілого ОСОБА_8 , який лежав на дивані, свідомо завдала зі значною силою удар у ділянку розташування життєве важливих органів - шию, при цьому, за описаних нею обставин, потерпілий був повернений до неї спиною, опору не вчиняв, фізичного насилля стосовно обвинуваченої не застосував, удар вона завдавала для того, щоб потерпілий замовчав.
Проаналізувавши поведінку засудженої з її слів, апеляційний суд зробив висновок, що з боку засудженої мало місце роздратування, яке накопичувалося, а вчинений нею злочин був послідовним: вона - пішла на кухню, взяла ніж, повернулась до кімнати, де на дивані лежав потерпілий, та завдала удар ножем у шию останнього. Відсутність зазначених умов, а саме виникнення раптового хвилювання у винної, вчинений нею злочин як відповідна і негайна реакція на неправомірну поведінку потерпілого, на переконання апеляційного суду, виключала можливість визнання розглянутої обставини такою, що пом`якшує покарання.
З огляду на зазначене колегією суддів не встановлено неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні засудженій покарання, а покарання у виді позбавлення волі в межах санкції частини 1 статті 115 КК призначено ОСОБА_7 відповідно до вимог статті 65 КК і є справедливим та достатнім для її виправлення і попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень. 
Ураховані судами пом`якшуючі покарання обставини колегія суддів не може вважати такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого засудженою кримінального правопорушення, а тому призначене засудженій покарання без застосування статті 69 КК колегія суддів вважає обґрунтованим.
Відсутність або кількісне зменшення обтяжуючих покарання обставин також не впливають на застосування статті 69 КК.
На підставі зазначеного доводи касаційної скарги захисника не підтвердилися, судові рішення є законними та обґрунтованими.
Ураховуючи наведене, керуючись статтями 433, 434, 436 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
ухвалив:
Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 серпня 2020 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 16 листопада 2020 року щодо засудженої ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу її захисника   ОСОБА_5 — без задоволення. 
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                             ОСОБА_2                                      ОСОБА_3