Справа № 343/2046/20 
Провадження № 22-ц/4808/1178/21 
Головуючий у 1 інстанції Головенко  О. С. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 жовтня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючого  (суддя-доповідач)  Максюти І.О.,
суддів                                               Василишин Л.В., Горейко М.Д.,
секретаря                                         Максимів Ю.В.
з участю                                            представника АТ КБ «Приватбанк» Рокетської С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Головенко О.С. 28 травня 2021 року в м. Болехів Івано-Франківської області, повний текст якого складено 31 травня 2021 року, 
                                                          в с т а н о в и в :

У листопаді 2020 року АТ КБ "Приватбанк" подано позов до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 80 845,10 грн за кредитним договором б/н від 05 жовтня 2011 року. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 05 жовтня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (у розмірі, зазначеному у довідці про зміну умов кредитування). Сторони домовились, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг у ПриватБанку та тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ними кредитний договір. Картковий рахунок у подальшому було збільшено до 25 000 грн зі сплатою відсотків за користування кредит. 
При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується відповідач.
Заявою відповідача підтверджується той факт, що він повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. 
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.
У зв`язку з порушенням зобов`язання щодо та своєчасності та повноти повернення отриманих коштів виникла зазначена заборгованість, яка складається з 69 592,48  грн – заборгованості за тілом кредиту, в т.ч. 11 252,62 грн – заборгованості за простроченими відсотками. 
Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, однак користуючись кредитним рахунком не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями.
Просив стягнути з відповідачки на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором №б/н від 05.10.2011 у розмірі  80845,10  грн та судовий збір у розмірі 2102,00 грн (а.с.1-3).
17 березня 2021 року представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача заборгованість по кредиту в розмірі 66 845,10 грн.(а.с.105-126).
Рішенням Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 28 травня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість за простроченим тілом кредиту станом на 02 березня 2021 року в сумі 64 369 грн та 1611  грн судових витрат. В решті позовних вимог на суму 2476 грн  відмовлено (а.с.201-208).
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.
Вказує, що висновок суду про безпідставність вимог відповідача про застосування строку позовної давності є неправильними та передчасними виходячи із завдань та основних засад судочинства.
Згідно наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором сальдо простроченої заборгованості за кредитом виникло 02 червня 2015 року (погашення заборгованості на суму 478,65 грн), тобто з цього дня позивач довідався про порушення свого права і, як наслідок, розпочався відлік позовної давності, який закінчився – 02.06.2018 року. До того ж карткою він не користується уже 5 років через закінчення строку її дії. Жодної домовленості щодо збільшення строку позовної давності між сторонами не досягнуто.
Апелянт звертає увагу на те, що позивач надав до суду Умови та Правила надання банківських послуг, які ним не підписані та заперечує, що саме з цими Умовами і саме в цій редакції його ознайомлено.
Позивач не надав жодного доказу здійснення платежу, а тому його вимоги необґрунтовані  належними та допустимими доказами та спрямовані для намагання безпідставно стягнути з відповідача кошти та притягнути його до відповідальності за одне і те ж саме правопорушення.
Просить рішення суду скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволення позову відмовити (а.с.217-220).
Рішення суду позивачем в частині відмовлених позовних вимог не оскаржено.
Відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
У судове засідання не з`явився апелянт, про причини неявки не повідомив, хоча про день місце та час розгляду справи повідомлений належним чином шляхом направлення рекомендованої поштової кореспонденції.
Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання,  тому колегія суддів розглянула справу  у відсутності апелянта.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Рішення суду першої інстанції оскаржено в частині розміру стягнення простроченого тіла кредиту. В частині відмови у позові щодо нарахованих відсотків в розмірі 2475,66 грн рішення суду першої інстанції не оскаржено, тому в цій частині апеляційним судом не переглядається.
Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача,  дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її необґрунтованою, виходячи з таких підстав.
Задовольняючи позов частково, суд виходив з положень ст.ст. 211,258-259,261,263-265,526,610,1054 Цивільного кодексу України, встановивши, що позивач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, користувався кредитними коштами шляхом зняття їх з кредитної карти, здійснював платежі, а також поповнював картки, користувався кредитними коштами за період з 05.11.2015 року по 04.10.2020 року, погашення кредитної заборгованості відбулось у 2020 року, дійшов висновку про безпідставність вимог відповідача про застосування до позовних вимог строку позовної давності. Оскільки строк дії кредитної картки закінчився 01 травня 2020 року, а відсотки у розмірі 2476 грн нараховані відповідачем поза межами строку дії договору суд стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість за простроченим тілом кредиту  в розмірі 64 369 грн. 
З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, виходячи з такого.
Судом встановлено, що у заяві відповідача від 05.10.2011 року, яка підписана сторонами, відповідач ОСОБА_1 підтвердив своїм підписом, що погоджується з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомлений і погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанку www.privatbank.ua і відповідач зобов`язується виконувати їх, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку www.privatbank.ua. У заяві не визначено, які саме послуги надано відповідачу, не визначено розміру кредитного ліміту та додаткових платежів, а саме розміру відсотків, пені та плати за страхування кредитного ліміту (а.с.22).
Позивач зазначає, що у такий спосіб між сторонами укладено кредитний договір.
Пунктом 1.3.2.3 Договору передбачена можливість Зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору. При цьому у сторін Договору виникають обов`язки: у кредитора - інформування позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах,зазначених в п.1.3.1.9 Договору; у позичальника - отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках (а.1.2.3 Договору).
На підставі п.1.5.2 Договору, неотримання або несвоєчасне отримання клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє клієнта від виконання його зобов`язань за даним Договором.
У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів» клієнт має право надати банку заяву про розірвання Договору виконавши умови п.2.1.5.4 Договору.
Згідно Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» встановлено такі умови кредитування: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» зокрема: базова процентна ставка - 3,0% на місяць; розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50,00 грн і не більше залишку заборгованості; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості - пеня = пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = (базова процентна ставка за договором)/30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30,00 грн на місяць, нараховується 1 раз на місяць, при наявності прострочення за кредитом або відсотками 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму понад 50,00 грн; штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань - 500,00 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій;
З 01.01.2013 всі карти «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» переведені на тарифний план «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»; з 01.09.2014 проводиться зміна тарифного плану «Універсальна Contract» на «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» або «Універсальна Gold»; з 01.09.2014 змінено процентну ставку по кредитним картам «Універсальна» та «Універсальна Голд» (зміну здійснено тільки для витрат, здійснених після 01.09.2014); з 01.04.2015 змінено тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» та «Універсальна Голд», розмір процентної ставки, пені тощо.
У Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка 05 червня 2008 року підписана позичальником ОСОБА_1 , зазначено тип картки Visa Glassik, тип кредитної лінії відновлювальна, пільговий період (нарахування процентів здійснюється за ставкою 0,01 % річних) до 30 днів (пільгова ставка діє при умові погашення заборгованості до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості), базова відсоткова ставка 3,0% на місяць (розраховується на залишок заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів на рік), розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, строк внесення платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним (а.с.26).
З довідки АТ КБ «ПриватБанк» встановлено, що ОСОБА_1 на підставі укладеного кредитного договору б/н видана платіжна картка № НОМЕР_1 , дата відкриття 25 грудня 2012 року зі строком дії до березня 2016 року, 5168742327552372, дата відкриття 18.04.2016 року зі строком дії до грудня 2017 року, 4149625801757822, дата відкриття 30.10.2014 року зі строком дії до квітня 2018 року, 5363542303550108, дата відкриття 19 листопада 2014 року, термін дії до жовтня 2018 року, 5363542326287013, дата відкриття 23 травня 2014 року, термін дії до квітня 2020 року (а.с. 20).
Картковий рахунок стартував 27.12.2012 року (4149437725926362), 27.12.2012 року - кредитний ліміт 500,00 грн (встановлення кредитного ліміту). В подальшому відбувалась зміна кредитного ліміту: 27.12.2012 року – 300 грн (зменшення кредитного ліміту), 30.10.2014 року – 500 грн (збільшення кредитного ліміту), 15.12.2015 року - 2500 грн, 20.01.2016 року - 3500 грн, 21.01.2016 року – 4000 (збільшення кредитного ліміту), 29.06.2016 року – 9300 грн, 24.05.2017 року 15000 грн, 31.05.2017 року – 25 000 грн, 08.02.2019 року – 0,00 грн (зменшення кредитного ліміту) (а.с.21).
Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість відповідача станом на 04.10.2020 складала 80845,10  грн, з яких: 69592,48 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 11252,62 грн  заборгованість за простроченими відсотками  (а.с. 18-19).
З виписки по картках відповідача вбачається, що він користувався кредитними коштами шляхом зняття їх з кредитної карти, здійснював платежі, а також поповнював картки (а.с.144-150).
Останнє внесення коштів здійснене відповідачем 11 січня 2021 року в розмірі 10 000 грн (а.с.136).
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 02 березня 2021 року становить 66 845, 10 грн (заборгованість за простроченим тілом кредиту) (а.с.150).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно зі статтею 1049 Цивільного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, банк вправі вимагати захисту своїх прав в судовому порядку шляхом стягнення заборгованості.
Таким чином, встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення суми заборгованості за простроченим тілом кредиту.
Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).
Звертаючись до суду з цим позовом банк на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду розрахунок, з яким не погоджується відповідач. Однак, матеріали справи не містять доказів на спростування відображеної у розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем, що є його процесуальним обов`язком. Доводи апеляційної скарги з цих підстав є безпідставними.
Таким чином, наданий банком розрахунок заборгованості в сукупності із наданими позивачем довідками про зміну умов кредитування є належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України,
Відповідач заявляє про пропуск позивачем строку позовної давності відповідно до ст.257 ЦК України.
Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).
Встановлено, що відповідач сплачував заборгованість у 2019 році (09 жовтня 2019 року), останній платіж внесено 11  січня 2021 року в розмірі 10 000 грн.
Позовну заяву про стягнення заборгованості подано 03 листопада 2020 року, тобто до спливу строку позовної давності.  Тому суд, з урахуванням наведених норм законодавства та обставин справи, встановивши факт користування позичальником кредитними коштами в період 05.11.2015 року по 04.10.2020 року (поповнення карти 2018 -2020 роки),  дійшов  вірного висновку про безпідставність заяви про застосування до позовних вимог строку позовної давності, оскільки такі дії відповідача свідчать про переривання перебігу позовної давності.
Доводи апелянта про те, що банком не подано розрахункових документів про сплату ним заборгованості не є переконливими, оскільки кредитні картки у 2018 -2020  роках поповнювалися значними грошовими сумами, а у січні 2021 року також сплачено банку 10 000 грн, які банком зараховані на оплату кредиту. Апелянт не надав суду пояснень про інше джерело надходження цих коштів і не заявив клопотання у суді першої інстанції про витребування розрахункових документів.
Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, були предметом розгляду суду, яким дана належна оцінка.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовано всебічно та повно, їм дано вірну правову оцінку, а рішення суду постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до не правильного вирішення справи, тому підстав для скасування оскарженого рішення немає.
На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд
                                                        п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 28 травня 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                                                     І.О. Максюта
Судді:                                                                                                               Л.В.Василишин
                                                                                                                          М.Д. Горейко
Повний текст постанови складено 22 жовтня  2021 року.