ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8553/21 Справа № 932/1818/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Цитульський В. І. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,
при секретарі — Панасенко С.С., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 березня 2021 року про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2  до ОСОБА_1  про поділ майна подружжя, –

ВСТАНОВИЛА:

       У березні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про забезпечення вищевказаного позову, в обґрунтування якої посилалася на те, що за час шлюбу з ОСОБА_1 ними придбано майно, в тому числі нерухоме, яке наразі є предметом спору, оскільки було оформлено на ім`я відповідача.
       Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 березня 2021 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення її позову до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя – задоволено частково. Заборонено будь-яким особам, в тому числі державним реєстраторам, вчиняти будь-які дії (купівля-продаж, міна, найм, реєстрацію та перереєстрацію права власності, передання права розпорядження за довіреністю, іпотеки) по відчуженню:
       - Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 (право власності зареєстровано 12 серпня 2019 року за ОСОБА_1 );
       - приміщення АДРЕСА_2 (право власності зареєстровано 01 серпня 2019 року за ОСОБА_1 );
       - нежитлове приміщення №99 на 1 поверсі житлового будинку літ.А-12 по АДРЕСА_3 (право власності зареєстровано 31 січня 2018 року за ОСОБА_1 ).
       Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову в повному обсязі.
        ОСОБА_2 , відповідно до ст. 360 ЦПК України, подала відзив, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду - без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів скарги.
       Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду — без змін, з огляду на таке.
Судом встановлено, що рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 12 листопада 2020 року шлюб, укладений 14 лютого 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розірвано.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 на праві власності належить: 
- Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 (право власності зареєстровано 12 серпня 2019 року);
- приміщення АДРЕСА_2 (право власності зареєстровано 01 серпня 2019 року);
- нежитлове приміщення №99 на 1 поверсі житлового будинку літ.А-12 по АДРЕСА_3 (право власності зареєстровано 31 січня 2018 року);
- Ѕ частини квартири АДРЕСА_4 (право власності зареєстровано 02 грудня 2010 року).
Згідно з копією відповіді В.о. голови Державної служби морського та річкового транспорту України Глазкова А., власником надувного моторно прогулянкового судна з бортовим реєстраційним номером «ДАП-4857-К» є ОСОБА_1 (зареєстровано 19 липня 2016 року за №4922).
Відповідно до копії відповіді начальника РСЦ ГСЦ МВС в Дніпропетровській області Білявського В. Від 17 листопада 2020 року за вих.№13/4-103-аз, за ОСОБА_1 22 серпня 2016 року зареєстровано транспортний засіб марки «УВН 810080».
Вирішуючи питання щодо забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки вказане нерухоме майно, човен та причіп є майном з приводу якого між сторонами виник спір, та враховуючи те, що право власності на нього зареєстровано на одного з подружжя, саме відповідача по справі, а тому з метою недопущення реалізації ризиків пов`язаних з його відчуженням, що у разі задоволення позову унеможливить виконання судового рішення, дійшов висновку про задоволення заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту шляхом заборони відчуження на: Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 ; приміщення АДРЕСА_2 ; нежитлове приміщення №99 на 1 поверсі житлового будинку літ.А-12 по АДРЕСА_3 .
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно з п.1-2 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, шляхом: накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; заборони вчиняти певні дії щодо предмета спору.
Тобто, забезпечення позову по суті — це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).
Згідно з висновком до якого дійшла колегія суддів ВП/ВС у постанові від 15 вересня 2020 року прийнятій в межах розгляду справи №753/22860/17, розглядаючи заяву про забезпечення позову суд повинен враховувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки унеможливити таке виконання.
Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.
В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що станом на теперішній час у нього відсутній намір відчужувати спірне майно, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції обмежує його суб`єктивні права та свободи.
Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи апелянта з наступних підстав.
Єдиною підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Як вбачається з виділених матеріалів цивільної справи №932/1818/21 про поділ майна подружжя, ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 повідомлення про намір продати свою частку, до якого також було додано копії звітів про оцінку №21-05-13 та №21-05-14 від 19 травня 2021 року.
Таким чином, заборона відчуження спірного нерухомого майна чи у будь-який спосіб його передачі в чуже володіння не обмежить прав відповідача на користування і розпорядження вказаним нерухомим майном та є оправданою й співмірною до вирішення спору між сторонами.
       Водночас, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову в частині щодо накладення арешту на Ѕ частину квартири АДРЕСА_4 , човен та причіп, оскільки позивачем, у разі задоволення позову, не ставиться вимога про реальний їх поділ та передання у власність останній, а тому забезпечення позову у цій частині, всупереч своїй суті, не буде спрямовано на реальне виконання рішення суду.
       Також, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову в частині щодо накладення арешту на майно, яке знаходиться в квартирі, адже вжиття забезпечувального заходу у вигляді накладення арешту може позбавити можливості користування нерухомістю, а тому доцільним і співмірним заявленим позовним вимогам у даній справі буде застосування забезпечувального заходу у вигляді заборони будь-яким особам вчиняти будь-які дії (купівля-продаж, виділ часток та інше) по відчуженню.
       Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваного судового рішення.
       Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення оскаржуваного судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, ухвала суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.
       Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції – без змін.
       Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
       Ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 березня 2021 року про забезпечення позову — залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Головуючий:                                                          В.С. Городнича

       Судді:                                                                          О.В. Лаченкова

                                                                        М.Ю. Петешенкова