Справа № 461/6609/21                                        Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М. 
Провадження № 33/811/1588/21                                Доповідач: Гончарук Л. Я. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

        01 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Гончарук Л.Я., за участі ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Гордона І.М. розглянувши апеляційну скаргу адвоката Гордона І.М. на постанову судді Галицького районного суду м.Львова від 18 жовтня 2021 року, 
встановив:
цією постановою, ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 170 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 454 грн. 
Згідно постанови, 31.07.2021 ОСОБА_1 прийшов за місцем проживання до колишньої дружини ОСОБА_2 , чим порушив терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №196548 від 22.07.2021, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Не погоджуючись з даною постановою адвокат Гордон І.М. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таку та закрити провадження у справі на підставі ч.2 ст.38 КУпАП.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом при розгляді справи про адміністративне правопорушення, допущено незаконне порушення передбачених Конституцією України, чинним законодавством України та безпосередньо КУпАП прав особи, що притягується до адміністративної відповідальності, та не досліджено всі надані суду докази, а також визнано доказами дані, які не можуть бути такими, що підтверджується наступним.
Згідно проведеного аналізу судової практики щодо притягнення судами осіб до адміністративної відповідальності, Верховним Судом України зазначено, що не можуть бути доказами у справі пояснення зацікавленої особи, тобто уповноваженої особи, що складала протокол про адміністративне правопорушення. Сам факт складання протоколу про адміністративне правопорушення також не може бути доказом його вчинення і вина особи має бути доведена доказами, передбаченими КУпАП. Так, відповідно до вимог статті 251 КУпАП?«Докази», вина особи, крім складання протоколу і пояснень правопорушника, має бути доведена показаннями свідків, фіксацією правопорушення технічними засобами. Причому, згідно вимог частини 2 цієї статті, обов`язок збирання доказів покладається на осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення. У даному випадку будь-які докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення (свідки, поняті, пояснення і т.д.) відсутні, що аргументовано ставить під сумнів наявність ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, в його діях.
Сам ОСОБА_1 винним себе у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав і зазначив, що термінового заборонного припису не порушував, однак судом першої інстанції, всупереч вимог даної Постанови Пленуму ВСУ, а також із недотриманням вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП, не зазначено мотиви, з яких суд надає віру поясненням ОСОБА_2 і відхиляє пояснення і доводи особи, що притягується до адміністративної відповідальності.
Протокол про вчинення адміністративного правопорушення складено 22 липня 2021 року, тобто відповідно до вимог ч.2 ст.38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено на ОСОБА_3 не пізніше 31 жовтня 2021 року.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та виступ адвоката Гордона І.М., на підтримку апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, вважаю, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.
Висновок суду першої інстанції про те, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суддя дав належну оцінку і навів у постанові.
Так, терміновим заборонним приписом відносно ОСОБА_1 серії АА № 196548 від 22.07.2021 з 19 год. 10 хв. 22.07.2021 р. до 19 год. 10 хв. 31.07.2021 р. ОСОБА_1 зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи, заборонено входити та перебувати в місці проживання (перебування) постраждалої особи та заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.
Підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення була заява ОСОБА_2 , яка просила вжити заходів до її колишнього чоловіка ОСОБА_1 , який 31.07.2021 прийшов за місцем її проживання, чим порушив терміновий заборонний припис.
Згідно пояснень ОСОБА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_1 , із своєю колишньою дружиною ОСОБА_2 31.07.2021 близько 11:00 год. прийшов до свого місця проживання, де ОСОБА_2 повідомила його про те, що він порушив терміновий заборонний припис. Вину визнає оскільки не знав до якої години не може заходити додому. 
Крім того, згідно даних наведених у тимчасовому заборонному приписі, зміст такого ОСОБА_1 було оголошено, копію якого останній отримати не бажав, та відмовився від підпису.
Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, складений відповідно до вимог ст. 256 КУпАП.
Відтак, вважаю, що суд першої інстанції, у відповідності до ст. 252 КУпАП, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи в їх сукупності, дійшов вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та наклав на нього адміністративне стягнення у межах санкції статті та відповідно до ст.33 КУпАП, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, майнового стану, обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, - 
постановив:
Апеляційну скаргу адвоката Гордона Ігоря Михайловича - залишити без задоволення, а постанову судді Галицького районного суду м.Львова від 18 жовтня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.173-2 КУпАП – без змін. 
Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                             Гончарук Л.Я.