ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

08 грудня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 340/966/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Шлай А.В., Щербака А.А.,     
за участю секретаря судового засідання Іотової А.О., 
за участю:
          представника відповідача: Данілова С.О.,
          представника позивача: Кириленко Ю.Г.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції  в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області          
                    на рішення  Кіровоградського окружного адміністративного суду   від 16.07.2021 року, (суддя суду першої інстанції Жук Р.В.), прийняте в порядку спрощеного провадження в м. Кропивницькому, в адміністративній справі №340/966/21  за позовом  товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Комплект» до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування ППР,- 
в с т а н о в и в :
          11 березня 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Комплект» звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Кіровоградській області Форми “В4” №00003150712 від 11.02.2021 р., яким ТОВ фірма “Комплект” було зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 925 372 грн.;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Кіровоградській області Форми “В1” №00003160712 від 11.02.2021 р., яким ТОВ фірма “Комплект” було зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 9897,39 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 4948,70 грн.
Адміністративний позов обґрунтований тим, що господарські операції між ТОВ "Комплект" і контрагентами – постачальниками, зазначеними в акті перевірки підтверджені належними та допустимими первинними документами податкового та бухгалтерського обліку. Позивач не погоджується з висновками акту перевірки, на підставі яких винесено оскаржувані податкові повідомлення – рішення, вважає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 липня 2021 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Кіровоградській області Форми “В4” №00003150712 від 11.02.2021 р., яким ТОВ фірма “Комплект” було зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 925 372 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Кіровоградській області Форми “В1” №00003160712 від 11.02.2021 р., яким ТОВ фірма “Комплект” було зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 9897,39 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 4948,70 грн. Присуджено на користь Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Комплект" понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1413,72 грн. (чотирнадцять тисяч сто три гривні сімдесят дві копійки) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області.
          Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що за результатами перевірки ТОВ фірма "Комплект"  встановлено нереальність (відсутність фактичного здійснення) господарської операції з придбання товарів від контрагентів, зазначених в акті. Рух задекларованих активів в дійсності не відбувся. Надані первинні документи не опосередковувались реальним рухом активів. Як наслідок, при декларуванні допущено порушення вимог Податкового кодексу України.
Від позивача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги просить останню залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
          Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд  вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Товариство з обмеженою відповідальністю фірма "Комплект" зареєстроване як юридична особа з 13.03.1996 року та у перевіряємий період було платником податку на додану вартість (т.1, а.с.14-23).
На підставі наказу від 18.12.2020 року №1667-к та направлень від 31.12.2020 року №462 та №461 посадовими особами контролюючого органу проведена позапланова виїзна документальна перевірка діяльності ТОВ фірма "Комплект" (т.3, а.с.195, 197-198).
Згідно наказу від 11.01.2021 року №4-лк продовжено термін проведення документальної планової виїзної перевірки діяльності ТОВ фірма "Комплект" (т.3, а.с.196).
За результатами перевірки 18.01.2021 року складено акт №104/11-28-07-13/22219911 про результати документальної позапланової виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Комплект" (код ЄДРПОУ - 22219911) щодо податкового законодавства при декларуванні за жовтень 2020 року від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн., з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість попередніх звітних періодів, зазначених у додатку 3 до податкової декларації з податку на додану вартість (т.1, а.с.45-151).
В акті перевірки встановлено порушення ТОВ фірма "Комплект":
 - п.44.1 ст.44, п.п. “а” п. 198.1 ст. 198, абзацам першому - третьому п. 198.2. абзацам першому - другому п.198.3 ст.198 і абзацу третьому п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ (із змінами та доповненнями), оскільки позивачем завищено суму ІІДВ. яка підлягає бюджетному відшкодуванню, на 9897,39 грн., в т.ч. за вересень 2020 року на 9897,39грн.;
- 44.1 ст.44. п.п. “а” п.198.1 ст.198, абзацам першому - третьому п.198.2, абзацам першому - другому п.198.3 і абзацу третьому п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ (із змінами та доповненнями), оскільки ним завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного періоду, на суму 925372 грн.
На підставі висновків акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 11.02.2021 року:
- №00003150712, яким ТОВ фірма "Комплект" зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 925 372 грн. (т.1, а.с.152);
- №00003160712, яким ТОВ фірма "Комплект" зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 9897,39 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 4948,70 грн. (т.1, а.с.153).
          Не погодившись з податковими повідомленнями – рішеннями позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у даній справі.
          Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що податкові повідомлення – рішення прийняті у відношенні позивача є необґрунтованими, а тому підлягають скасуванню в судовому порядку.
          Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
           Відповідно до п.187.1   ст.187 Податкового кодексу України   датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
          Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою  пунктом 193.1  статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
-          придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
-          придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);
-          ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно з п.198.2 ст.198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: 
- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; 
- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. 
У відповідності  з п.198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) в зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. 
Відповідно до п.   198.6   ст.   198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом   201.11   статті   201цього   Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього   Кодексу.
Таким чином, наведеними нормами матеріального права, визначено підстави для формування платником податків податкового кредиту з податку на додану вартість і до таких підстав віднесено: наявність господарської операції, сплата податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використання придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Стаття 200 Податкового кодексу України регламентує порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків.
Відповідно до п. 200.1 цієї статті сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Згідно з п. 200.2 цієї статті при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п. 200.3).
Згідно п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від`ємне значення, то: а)бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від`ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України – сумі податкового зобов`язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем товарів/послуг; б)залишок від`ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.
Отже, від`ємне значення як категорія Кодексу - це також математична (об`єктивна) категорія; різниця між зменшуваним (податкове зобов`язання) та від`ємником (податковим кредитом). Від`ємне (позитивне) значення є результатом математичної дії - віднімання, і в силу дії об`єктивних законів не може бути змінено будь-чиєю волею.
Встановлені обставини справи свідчать, що ТОВ фірма "Комплект" у перевіряємий період орендувало у ПП "Віктор і К" частину приміщення побутової будівлі з обладнанням та меблями, що підтверджується відповідними договорами (т.1, а.с.155-162).
Відповідно до договору оренди №02071302 від 02.07.2013 року ТОВ фірма "Комплект" орендує у ПП "Віктор і К" приміщення для зберігання продуктів харчування (т.1, а.с.170-173).
Оплата за орендовані приміщення підтверджується долученими до матеріалів справи копіями платіжних доручень (т.1, а.с.191-192).
Згідно договору №10051301 від 10.05.2013 року та додаткових угод,  ТОВ фірма "Комплект" придбало у ПП "Віктор і К" олію соняшникову рафіновану та шрот соняшниковий (т.1, а.с.163-169).
Оплата товару підтверджується долученими до матеріалів справи копіями платіжних доручень (т.1, а.с.177-190).
На виконання ухвали Кіровоградського окружного адміністративного суду ПП "Віктор і К" підтвердило  взаємовідносини з ТОВ фірма "Комплект" у перевіряємий період та, у доказ вказаного надало належним чином засвідчені копії договору поставки №10051301 від 10.05.2013 року, додаткових угод, видаткових накладних, податкових накладних та платіжних доручень (т.3, а.с.224-250; т.4, а.с.1-51).
На підтвердження походження товару ПП "Віктор і К" надало до суду засвідчені копії договорів поставки на придбання насіння соняшника у інших контрагентів (т.4, а.с.52-79).
Згідно договору поставки №01061818 від 01.06.2018 року  ТОВ фірма "Комплект" придбало у ТОВ "Транзпостач" олію соєву гідратовану та шрот соєвий кормовий (т.1, а.с.194-196).
Проведення господарської операції підтверджується долученими до матеріалів справи копіями видаткових накладних (т.1, а.с.197-212).
Оплата товару підтверджується долученими до матеріалів справи копіями платіжних доручень (т.1, а.с.213-226).
На виконання ухвали Кіровоградського окружного адміністративного суду ТОВ "Транзпостач" підтверджує взаємовідносини з ТОВ фірма "Комплект" у перевіряємий період та у доказ надано до суду належним чином засвідчені копії договору поставки №01061818 від 01.06.2018 року та видаткові накладні (т.3, а.с.108-138).
На підтвердження походження товару ТОВ "Транзпостач" надало до суду засвідчені копії: договорів поставки на придбання сої; договору здачі в операційну оренду (лізинг) основних засобів №01061809 від 01.06.2018 року; акт прийому - передачі основних засобів – будівлі та споруди, виробниче обладнання, транспорт; договору оренди обладнання №01041916 від 01.04.2019 року (т.3, а.с.139-182).
Для підтвердження наявності у контрагентів ПП "Віктор і К" та ТОВ "Транзпостач" ресурсів на поставку сої та соняшника та факт здійснення господарських взаємовідносин, до матеріалів справи долучено: договори поставки; видаткові та податкові накладні; інформацію з державного реєстру речових прав на нерухоме майно; відомості про наявність земельних ділянок; звіт про посівні площі під урожай 2020 року; звіт про площі та валові збори у 2020 році; лист головного управління статистики у Полтавській області; податковий розрахунок форми 1ДФ; виписки з ЄДР, видаткові накладні та акти звіряння (т.6, а.с.152-252; т.7, а.с.1-2118).
Судом встановлено, що позивачем по взаємовідносинам з вищенаведеними контрагентами сформовано податковий кредит на підставі належним чином оформлених та зареєстрованих податкових накладних, а також, визначено суму від`ємного значення з ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню (т.1, а.с.227-241).
Придбану у контрагентів продукцію (олію соняшникову та соєву, шрот соняшника та сої) використано позивачем у господарській діяльності, тобто продано іншим контрагентам.
На підтвердження здійснення продажу товару представником позивача надано до суду належним чином засвідчені копії: митних декларації; рахунки – фактур; податкових накладних; квитанцій про реєстрацію податкових накладних; контрактів; карток рахунку 281 та 362;  специфікацій договору про надання послуг №11011/ПЗ-2018 укладеного між позивачем та ПАТ "Українська залізниця"; банківських виписок; платіжних доручень; переліку перевізних документів по перевезенням замовника ТОВ Фірма "Комплект"; договору суборенди вагонів №10072001/1 від 10.07.2020 року; виписок з особового рахунку; актів надання послуг; переліку орендованих вагонів; свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів;  міжнародних товарно – транспортних накладних (т.2, а.с.4-244; т.3, а.с.2-95; т.4, а.с.224-250; т.5, а.с.1-250; т.6, а.с.1-146).
Згідно з ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. 
          У відповідності до ч.2 ст.9 означеного Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. 
Облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань платників здійснюється на підставі первинних документів, у яких міститься інформація саме про господарські операції (результати їх здійснення). 
Надані позивачем для підтвердження реальності здійснення господарських операцій,  первинні документи відображають зміст та обсяг укладених договорів, містять всі необхідні реквізити, та обов`язкові посвідчення, що вказує на безпідставність висновків податкового органу  про заниження позивачем ПДВ, сплачених в ціні товару, поставленого на адресу позивача.
          Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що під час проведення перевірки, податковим органом зазначено про порушення позивачем вимог податкового законодавства  з огляду на аналіз податкової інформації про відсутність у контрагентів позивача трудових та матеріальних ресурсів.
Суд апеляційної інстанції вважає такі висновки відповідача необґрунтованими з огляду на наступне.
Нормативними актами України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов`язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов`язаннями.
Так, Рішенням Європейського суду з прав людини у справах І ““Булвес” АД проти Болгарії” (2009 рік, заява № 3991/03) і “Бізнес Супорт Центр проти Болгарії” (2010 рік, заява № 6689/03), у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.
Аналогічна правова позиція викладена і у п.38 рішення Європейського Суду з прав людини від 09.01.2007 у справі “Інтерсплав проти України” (2007 рік, заява №803/02), а саме: “… коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань”.
Відтак, наявність у податкового органу інформації, яка може свідчити про порушення третіми особами податкової дисципліни, не може вказувати на відсутність у позивача права на формування податкового кредиту, за відсутності у податкового органу доказів участі платника в таких зловживаннях.
Фіктивність господарських операцій може бути встановлена лише судом. 
          Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених     статтею 78     цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем не надано доказів, які б ставили під сумнів реальність виконання операцій з надання послуг позивачеві, невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту, або засвідчили б наявність інших обставин, що підтвердили несумлінність позивача як платника податків.
Верховним Судом по справі №К/990/4256/17 від 27.02.2018 року зроблено висновок, що відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договором цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). 
          Таким чином, на думку суду апеляційної інстанції відповідачем не доведено факту порушення позивачем вимог податкового законодавства при проведенні господарських взаємовідносин з його контрагентами.
З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про достатність підстав для задоволення адміністративного позову ТОВ фірма «Комплект».
Суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду справи приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим із дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому підстави для зміни або скасування судового рішення в межах доводів апеляційної скарги не існує.
На адресу суду від ТОВ фірми «Комплект» надійшла заява про відшкодування витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, в якій заявник просить стягнути на користь позивача судові витрати на правничу допомогу 4000 грн..
На підтвердження доводів заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, позивач надав до суду копію Договору про надання правничої допомоги від 11.10.2021 року, відповідно до якого представник зобов`язується надати замовнику правничу допомогу, яка складається з представництва інтересів замовника при підготовці до розгляду та розгляді у суді апеляційної інстанції адміністративної справи №340/966/21 за позовом ТОВ «Комплект» до Головного управління ДПС у Кіровоградській області по визнанню протиправним та скасування ППР. 
Згідно з додатку до договору про надання правничої допомоги від 11.10.2021 року, Розмір гонорару не залежить від досягнення чи недосягнення представником позитивного результату, якого бажає замовник. Сторони погодили, що розмір гонорару за цим Договором становитиме 4000 грн.
Відповідно до акту виконаних робіт від 19.10.2021 року сторони погодили, що послуги, визначені №1 до Договору на суму 4000 грн., надані в повному обсязі, зокрема: ознайомлення з рішенням суду першої інстанції та його аналіз, ознайомлення з матеріалами апеляційної скарги  та їх аналіз, складання відзиву на апеляційну скаргу, участь у судовому засіданні.
Відповідно до рахунку за надані послуги, сума, що підлягає сплаті становить 4000 грн.
          Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 1 ст. 252  КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
За змістом частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За положеннями статті 30 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі “Баришевський проти України”, від 10 грудня 2009 року у справі “Гімайдуліна і інших проти України”, від     12 жовтня 2006 року у справі “Двойних проти України”, від 30 березня 2004 року у справі “Меріт проти України”, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.09.2019 року у справі № 810/3806/18, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до      ч. 5 ст. 242 КАС України.
Відповідач проти задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу заперечує, вказує, що судові витрат з правничої допомоги в суді апеляційної інстанції є завищеними, у зв`язку з чим, підстави для стягнення витрат – відсутні.
Між тим, перевіривши зміст наведених документів, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу за вказані послуги вартістю 4000.00 грн. є співмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, з урахуванням реального часу, необхідного для виконання відповідних робіт (послуг), а тому підлягають стягненню з відповідача.
           Доводи відповідача з приводу того, що відзив на апеляційну скаргу є ідентичним адміністративному позову, а відтак вартість послуг адвоката в частині складення відзиву є завищеною,  суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими. Суд звертає увагу, що дійсно зміст адміністративного позову є ідентичним змісту відзиву на апеляційну скаргу по суті своїх доводів, що зрозуміло виходячи з того, що сторона судового процесу незмінно висловлює позицію з приводу спірних відносин, посилаючись на подані раніше докази,  в свою чергу, суд зазначає, що  адміністративний позов та відзив на апеляційну скаргу різняться   за своїм оформленням.  Крім того, відзив має відсилання на доводи апеляційної скарги та їх спростування, що вказує на те, що представниками позивача було опрацьовано апеляційну скаргу відповідача, та за наслідками опрацювання викладено послідовну позицію позивача у справі, яка врахована під час розгляду справи апеляційним судом. 
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів, дійшла висновку, що на користь ТОВ фірма «Комплект» необхідно стягнути на користь позивача суму витрат на правничу допомогу у розмірі 4000 грн.
Керуючись ст. ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд,-

п о в т а н о в и в :
          Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області  – залишити без задоволення.
          Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16.07.2021 року в адміністративній справі №340/966/21 – залишити без змін.
Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Комплект» за рахунок Головного управління ДПС у Кіровоградській області суму витрат на правничу допомогу у розмірі 4000 грн. 
          Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 
          Постанова в повному обсязі складена 08.12.2021 року. 
   
Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак