УХВАЛА
 
20 жовтня 2021 року
м. Київ
 
справа № 229/1026/21
провадження № 61-13144св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),
суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»,
відповідач - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1, 
третя особа - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павлюк Назар Васильович,
розглянув у порядку письмового  провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного суду від 21 липня 2021 року у складі колегії суддів:                   Папоян В. В., Агєєва О. В., Мальованого Ю. М.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2021 року публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «Промінвестбанк») звернулося до суду з позовом до приватного виконавця округу м. Києва ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів та відсотків за безпідставне володіння цими коштами. 
На обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 21 листопада                       2018 року відповідачем відкрито виконавчі провадження ВП № 57756205 про стягнення з ПАТ «Промінвестбанк» на користь ПП «Дніпровський краєвид 07» коштів у сумі 24 694 733, 13 грн та ВП № 57756223 про стягнення суми у розмірі 416 156,00 грн. 
21 листопада 2018 року у ВП № 57756205 приватним виконавцем округу                м. Києва ОСОБА_1 винесена постанова про стягнення з боржника (ПАТ «Промінвестбанк») основної винагороди у розмірі 2469173,31 грн та постанова про об`єднання виконавчих проваджень ВП № 5776205 та                               ВП № 57756223 у зведене виконавче провадження ЗВП № 57756223.
Постановою приватного виконавця від 08 січня 2019 року виконавчий документ повернуто стягувачу без виконання на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (за заявою стягувача), оскільки накази видані Господарським судом м. Києва у справі № 910/11965/16.
У подальшому стягувач  ПП «Дніпровський краєвид 07» звернувся до іншого приватного виконавця - Корольова В. В. із заявою про виконання вказаного судового наказу. 07 березня 2019 року постановою приватного виконавця Корольова В. В. завершено виконавче провадження № 58266649 внаслідок повного виконання рішення суду та стягнуто основну винагороду приватного виконавця.
Проте у липні 2019 року приватний виконавець округу м. Києва ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва  Павлюка Н. В. із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з ПАТ «Промінвестбанк» суми основної винагороди у розмірі 2 469 173, 31 грн на підставі постанови відповідача від                                  21 листопада 2018 року у виконавчому провадженні ВП № 57756205 з виконання рішення Господарського суду м. Києва у справі                                     № 910/11965/16.
30 вересня 2019 року приватним виконавцем Павлюком Н. В. стягнуто з ПАТ «Промінвестбанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі                2 469 173, 31 грн (винагорода приватного виконавця) та закінчено виконавче провадження ВП № 59564465.
Посилаючись на те, що вказані кошти у вигляді винагороди приватного виконавця ОСОБА_1 набув безпідставно, банк просив стягнути їх з останнього на підставі статті 1212 ЦК України, а також відсотки за користування грошовими коштами у період з 30 вересня 2019 року до                15 лютого 2021 року у розмірі 102 284,66 грн.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 05 березня 2021 року у відкритті провадження відмовлено на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції посилаючись на пункт 1 частини першої  статті 186 ЦПК України, виходив із того, що справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, а повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства, оскільки позивач оспорює отримання відповідачем коштів у вигляді основної винагороди за вчинення виконавчих дій приватним виконавцем.
Зазначену ухвалу суду першої інстанції ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» оскаржило в апеляційному порядку.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Донецького апеляційного суду від 21 липня 2021 року ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від 05 березня 2021 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що у суду першої інстанції не було підстав для відмови у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, оскільки справа підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства. Суд зазначив, що позовні вимоги пов`язані з недоговірними зобов`язаннями, а саме у зв`язку з набуттям майна без достатньої правової підстави. Доводи, на які посилається позивач, та сам факт набуття відповідачем майна без достатньої правової підстави є обставинами, які підлягають встановленню під час вирішення питання щодо задоволення позовних вимог по суті та підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
03 серпня 2021 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржене судове рішення, залишити в силі ухвалу суду першої інстанції. 
Підставами касаційного оскарження постанови Донецького апеляційного суду від 21 липня 2021 року заявник зазначає порушення судом норм процесуального права. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга аргументована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про розгляд справи в порядку цивільного судочинства.
Відносини щодо стягнення основної винагороди приватного нотаріуса є публічно-правовими.
До спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов приватного виконавця про стягнення, зокрема основної винагороди можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 19 серпня 2021 року відкрито касаційне провадження у даній справі.
Витребувано з Дружківського міського суду Донецької області справу                  № 229/1026/21 за позовом публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1, третя особа - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павлюк Назар Васильович, про стягнення безпідставно набутих коштів та відсотків за безпідставне володіння коштами. 
Ухвалою Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року справу № 229/1026/21 призначено до судового розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Обставини справи
Встановлено, що 21 листопада 2018 року приватний виконавець округу               м. Києва ОСОБА_1 відкрив виконавчі провадження ВП № 57756205 та ВП  № 57756223  про стягнення з ПАТ «Промінвестбанк» на користь ПП «Дніпровський краєвид 07» коштів у сумі 24 694 733, 13 грн та про стягнення суми у розмірі 416 156,00 грн відповідно. 
21 листопада 2018 року у ВП № 57756205 винесена постанова про стягнення з боржника (ПАТ «Промінвестбанк») основної винагороди у розмірі 2469173,31 грн та постанова про об`єднання виконавчих проваджень ВП                  № 5776205 та ВП № 57756223 у зведене виконавче провадження ЗВП                       № 57756223.
Постановою приватного виконавця від 08 січня 2019 року повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (за заявою стягувача), оскільки накази, видані Господарським судом м. Києва у справі                                 № 910/11965/16, повернуто стягувачу без виконання.
У подальшому стягувач  ПП «Дніпровський краєвид 07» звернувся до іншого приватного виконавця - Корольова В. В., який постановою від 07 березня 2019 року завершив виконавче провадження № 58266649 внаслідок повного виконання рішення суду та стягнув основну винагороду приватного виконавця.
У липні 2019 року приватний виконавець округу м. Києва ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва                    Павлюка Н. В. з заявою про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з ПАТ «Промінвестбанк» суми основної винагороди у розмірі                     2 469 173, 31 грн  на підставі постанови відповідача від 21 листопада                     2018 року у виконавчому провадженні ВП №57756205 з виконання рішення Господарського суду м. Києва у справі  № 910/11965/16.
На підставі зазначеної заяви 30 вересня 2019 року приватний виконавець Павлюк Н. В. стягнув із ПАТ «Промінвестбанк» на користь                        ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 2 469 173, 31 грн (винагорода приватного виконавця) та закінчив виконавче провадження ВП № 59564465.
Позиція Верховного Суду
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу (пункт четвертий частини другої статті 389 ЦПК України). 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у  касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Згідно з частиною першою статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд палати, до якої входить така колегія, якщо ця колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї ж палати або у складі такої палати.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про передачу справи на розгляд Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Позивач, звертаючись до суду з позовом до приватного виконавця ОСОБА_1, посилався на те, що грошові кошти у розмірі                        2 469 173, 31 грн, стягнуті у виконавчому провадженні  ВП №57756205 приватним виконавцем Павлюком Н. В. у якості основної винагороди приватному виконавцю, отриманні за відсутності законних підстав, тому підлягають поверненню на підставі статті 1212 ЦК України. 
Суд першої інстанції ухвалою від 05 березня 2021 року відмовив позивачу у відкритті провадження у справі, зазначивши, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду. 
Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та направляючи справу для продовження розгляду, апеляційний суд виходив із того, що ця справа підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, а в місцевого суду не було підстав для відмови у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України.
Колегія суддів не погоджується з висновками апеляційного суду, виходячи з такого.
Відповідно до статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.
Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.
Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
При цьому, в силу положень частини третьої статті 45 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.
За змістом частини другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» постанови приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду у порядку, передбаченому законом. 
Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.
Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справах № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та № 127/9870/16-ц (провадження                                       № 14-166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18), від 13 березня 2019 року у справі                                   № 545/2246/15-ц (провадження № 14-639цс18), від 03 та 10 квітня 2019 року у справах № 370/1288/15 (провадження № 14-612цс18) та № 766/740/17-ц (провадження № 14-664цс18).
У справі, що переглядається, позов ПАТ  «Промінвестбанк» стосується стягнення з відповідача отриманих ним коштів у вигляді основної винагороди за вчинення виконавчих дій приватним виконавцем. Тому цей позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та має розглядатися в порядку адміністративного судочинства.
За таких обставин суду першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, з яким погоджується й Верховний Суд.
Апеляційний суд помилково скасував правильне по суті судове рішення суду першої інстанції, не звернувши увагу на те, що питання про повернення грошових коштів, стягнутих у виконавчому провадженні ВП №57756205 приватним виконавцем Павлюком Н. В. у якості основної винагороди приватному виконавцю, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Разом із тим, Верховний Суд у складі суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 05 лютого 2020 року у справі                з подібними правовідносинами № 201/8493/18 (провадження                                 № 61-11748св19) за позовом акціонерного товариства «Дніпроважмаш» до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Тема-07», про стягнення безпідставно отриманих коштів, погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для застосування статті 1212 ЦК України до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з безпідставним, на думку позивача, стягненням основної винагороди приватного виконавця, які не можуть вважатися безпідставно набутими коштами у розумінні статті 1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження.
Водночас, зазначивши, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства,  Верховний Суд у складі суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду залишив в силі рішення суду першої інстанції у справі № 201/8493/18, яка розглянута за правилами цивільного судочинства.
У зв`язку з наведеним, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про наявність підстав для передачі справи на розгляд Другої судової палати Касаційного цивільного суду, оскільки вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше прийнятій постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у складі іншої колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в справі № 201/8493/18 (касаційне провадження № 61-11748св19).
Керуючись статтями 403, 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Передати на розгляд Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справу № 229/1026/21 за позовом публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1, третя особа - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павлюк Назар Васильович, про стягнення безпідставно набутих коштів та відсотків за безпідставне володіння коштами, за касаційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного суду від 21 липня 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                  М. Є. Червинська
 
 Судді:                                                              С. Ю. Бурлаков
 
                                                                           А. Ю. Зайцев
 
                                                                           В. М. Коротун
 
                                                                            М. Ю. Тітов