ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/3697/20                                        Головуючий суддя І інстанції Калмикова Л. К.
Провадження № 22-ц/818/3067/21                                Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: визнання права власності на земельну ділянку

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 жовтня 2021 року                             м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого судді - Яцини В.Б.
суддів:                 - Бурлака І.В., Котелевець А.В.,
за участю секретаря : Личак А.А.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури, що діє в інтересах держави в особі: Русько-Лозівська сільська рада Дергачівського району Харківської області, Дергачівської міської ради Харківської області на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 22 вересня 2020 року, ухвалене у складі головуючого судді Калмикової Л.К., по цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,
встановив:

12 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності.
Позовна заява мотивована тим, що 29 грудня 2009 року відповідач ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ), в інтересах якої діяв ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2 ), на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №1754 від 29.12.2009 року, посвідченим приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Задоріною В.В., передала у власність позивача- ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) земельну ділянку з кадастровим номером 6322082001:00:000:0881 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, площею 2,0000 га.
Згодом нею, як новим власником нерухомого майна, реєстрація вищевказаної земельної ділянки, відповідно до чинного на той час законодавства, у територіальних органах Держкомземі - не відбулася на підставі незалежних від неї на то причин, та на підставі скрутного матеріального становища на той час.
Згідно відповіді №29-20-0.23,18-640/109-20 від 31.07.2020 відділу у Дергачівському районі ГУ Держгеокадастру у Харківській області на адвокатський запит №б/н від 27.07.2020 року представника позивача, адвоката Мироненко С.М. стало відомо, що згідно до Книг записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договір оренди землі, наявних у Відділі, 18.12.2009 року за №010969300658 зареєстровано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №509598 на ім`я ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 6322082001:00:000:0881. Державний акт виданий на підставі рішення ХХХІІІ сесії Русько-Лозівської ради V скликання від 06.05.2009 року. 
Інформація про перехід права власності на вищевказану земельну ділянку з кадастровим номером 6322082001:00:000:0881 від відповідача ОСОБА_2 до іншої особи у Відділі відсутня.
Згідно з інформацією ДЗК про право власності та речові права на земельну ділянку від 28.07.2020 року, вищевказана земельна ділянка перебуває у приватній власності. 
Будь-яка інформація з приводу форми власності вищевказаної ділянки у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно - відсутня.
На підставі того, що після здійснення правочину, а саме укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 6322082001:00:000:0881 новим власником, тобто нею- позивачем ОСОБА_1 право власності у органах Держкомзему зареєстровано не було, наразі виникла необхідність визнати право власності на цю земельну ділянку в судовому порядку, з причин того, що позивач втратила будь-які зв`язки з відповідачем, вказала про те, що перехід права власності та сплата за договором купівлі-продажу відбулися, на підставі цього право власності було передано від відповідача до неї позивача ОСОБА_1 .
Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 22 вересня 2020 року позовну заяву було задоволено. Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером 6322082001:00:000:0881 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області.
В апеляційній скарзі заступник керівника обласної прокуратури Кравченко А. просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення незаконне, необґрунтоване, прийнято при неповному з`ясуванні дійсних та фактичних обставин справи, з невірним застосування норм матеріального та процесуального права.
Вказав, що рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 03.11.2011 у справі №2010/2-2113/11 задоволено позов заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району до ОСОБА_2 , управління Держкомзему у Дергачівському рйаоні Харківської області про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації та повернення земельної ділянки. 
Визнано недійсним державний акт серії ЯЕ №509598 від 18.12.2009 року на право власності на земельну ділянку, площею 2,0000 га, у с. Руська Лозова Дергачівського району виданий на ім`я відповідача ОСОБА_2 .
Визнано недійсним запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, площею 2,0000 га у с.Руська Лозова Дергачівського району Харківської області (кадастровий номер №6322082001:00:000:0881).
Зобов`язано управління Держкомзему у Дергачівському районі відмінити державну реєстрацію в Державному реєстрі земель державного акту серії ЯЕ №509598 від 18.12.2009 року на право власності на земельну ділянку, виданого на ім`я ОСОБА_2 .
Зобов`язано ОСОБА_2 звільнити та привести у придатний для використання стан земельну ділянку площею 2,0000 га у с.Руська Лозова, Дергачівського району Харківської області та повернути зазначену ділянку вартістю 203323 гривень за належністю Русько-Лозівській сільській раді. Вирішено питання щодо судових витрат.
Зазначив, що рішення ХХХІІІ сесії Русько-Лозівської ради V скликання від 06.05.2009 року щодо передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 2га розташованої в с.Руська-Лозова, сільською радою не приймалося, що свідчить про незаконність та протиправність набуття ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку.
Посилається на постанову від 22.01.2020 у справі №927/409/19 право здійснювати розпорядження землями комунальної власності у тому числі передавати їх у власність або користування фізичним та юридичним особам належить до виключної компетенції органу місцевого самоврядування та не може бути делеговане суду.
Вказав, що прокурор звертається до суду не лише в інтересах держави в особі місцевого самоврядування, а також в інтересах територіальної громади с.Руська Лозова. Русько-Лозівська сільська рада правонаступником якої є Дергачівська міська рада, є органами, уповноваженими державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах в інтересах територіальної громади с.Руська Лозова. Бездіяльність Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області та Дергачівської міської ради Харківської області полягає у неефективній реалізації повноважень розпорядника спірної земельної ділянки, у неефективному здійсненні міською радою повноважень з контролю за охороною використання земель. Вказані органи не вжили заходів до судового захисту інтересів держави шляхом оскарження судового рішення, що свідчить про пасивну поведінку уповноважених органів.
Прокурор у даному випадку виконує субсидіарну процесуальну роль на підставі бездіяльності уповноважених органів влади, внаслідок відсутності поданих ними до суду позовів для вирішення цього спору та після передбаченого ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» звернення прокурора до них з цього питання.
До звернення з апеляційною скаргою до суду, були направлені листи 03.02.2021 до Русько-Лозівської сільської ради та 19.02.2021 до Дергачівської міської ради, відповіді на які не отримано. 
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з учасників справи. 
Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника прокуратури, за відсутності інших учасників справи, належним чином повідомлених про судове засідання відповідно до ст.ст. 128, 131 ЦПК України за останньою відомою адресою місця проживання, а також - через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до п.п. 1, 2, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:
1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 Вказаним вимогам рішення суду не відповідає у повній мірі.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив з того, що позов є обґрунтованим.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду.
Судом встановлено, що 29 грудня 2009 року відповідач ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ), в інтересах якої діяв ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2 ), на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №1754 від 29.12.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Задоріною В.В., передала у власність позивача - ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) земельну ділянку з кадастровим номером 6322082001:00:000:0881 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, площею 2,0000 га.
Позивачем як новим власником нерухомого майна, реєстрація вищевказаної земельної ділянки, відповідно до чинного на той час законодавства, у територіальних органах Держкомзема - не проведена на підставі незалежних від неї на то причин, та на підставі скрутного матеріального становища на той час.
Відповідно до відповіді №29-20-0.23,18-640/109-20 від 31.07.2020 відділу у Дергачівському районі ГУ Держгеокадастру у Харківській області на адвокатський запит №б/н від 27.07.2020 року представника позивача, адвоката Мироненко С.М. стало відомо, що згідно до Книг записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договір оренди землі, наявних у Відділі, 18.12.2009 року за №010969300658 зареєстровано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №509598 на ім`я ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 6322082001:00:000:0881. Державний акт виданий на підставі рішення ХХХІІІ сесії Русько-Лозівської ради V скликання від 06.05.2009 року. 
Інформація про перехід права власності на вищевказану земельну ділянку з кадастровим номером 6322082001:00:000:0881 від відповідача ОСОБА_2 до іншої особи у Відділі відсутня.
Згідно з інформацією ДЗК про право власності та речові права на земельну ділянку від 28.07.2020 року, вищевказана земельна ділянка перебуває у приватній власності. 
Будь-яка інформація з приводу форми власності вищевказаної ділянки у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно - відсутня.
На підставі того, що після здійснення правочину, а саме укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 6322082001:00:000:0881 новим власником, тобто нею - позивачем ОСОБА_1 право власності у органах Держкомзему зареєстровано не було. 
Позивач просила визнати її право власності на цю земельну ділянку в судовому порядку, з причин того, що позивач втратила будь-які зв`язки з відповідачем, вказала про те, що перехід права власності та сплата за договором купівлі-продажу відбулося, на підставі цього право власності було передано від відповідача до неї позивача ОСОБА_1 .
Положеннями ст.ст. 15, 16 ЦК України, статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За змістом частини другої статті 16 ЦК, способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права.
В свою чергу стосовно права постійного користування земельними ділянками діє механізм захисту, гарантований статтями 13, 14, 41, 55 Конституції України.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. 
Предметом даного позову є нерухоме майно, а саме земельна ділянка з кадастровим номером 6322082001:00:000:0881, яка розташована на території Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області.
У відповідності до ч.1 ст. 116 Земельного Кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності а права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України, п.34 ст. 26 та ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування», вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин відноситься до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад та здійснюється на сесіях цих рад шляхом прийняття рішень. Згідно ст. 59 вказаного Закону рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, окрім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно ст.12 Земельного кодексу України, здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержання вимог земельного законодавства на території сіл покладено на відповідні сільські ради.
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільська рада є органом місцевого самоврядування, що представляє відповідні територіальні громади та здійснює від імені та в інтересах функцій місцевого самоврядування, визначені Конституцією та законами України та відповідно уповноважена представляти інтереси держави в спірних правовідносинах.
Відповідно до п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України, повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради.
Згідно ст. 118 Земельного кодексу України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель. Сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.              
Згідно п. 1.4. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 04.05.99 № 43, державний акт на право власності на земельну ділянку та державний акт на право постійного користування земельною ділянкою видається на підставі рішення Кабінету Міністрів України, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських, міської, селищної, сільської ради, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій.
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Підстави звільнення від доказування зазначені статтею 82 ЦПК України.
Суд першої інстанції не звернув уваги, що відповідно до пункту 15 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, до набрання чинності Закону України «Про обіг земель сільськогосподарського призначення» від 31 березня 2020 року
№ 552-IX (1 липня 2021 року) не допускається купівля-продаж та інші способи відчуження земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а також земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства. 
Таким чином, обмеження, встановлене пунктом 15 розділу Х Кодексу, за своїм змістом не поширюється на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, які набуті у власність в інший спосіб, ніж вказано у цьому пункті. Зокрема, обмеження не поширюються на приватизовані земельні ділянки у межах норм безоплатної передачі, визначених Кодексом.
Таким чином відповідно до вказаних норм матеріального права з`ясування порядку набуття у власність спірної земельної ділянки входить у предмет доказування у даній справі.
Однак, всупереч вимог ст. 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суд першої інстанції не з`ясував, що на день розгляду справи заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 03.11.2011 у справі №2010/2-2113/11 задоволено позов заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району до ОСОБА_2 , управління Держкомзему у Дергачівському рйаоні Харківської області про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації та повернення земельної ділянки. 
Визнано недійсним державний акт серії ЯЕ №509598 від 18.12.2009 року на право власності на земельну ділянку, площею 2,0000 га, у с. Руська Лозова Дергачівського району виданий на ім`я відповідача ОСОБА_2 .
Визнано недійсним запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, площею 2,0000 га у с. Руська Лозова, Дергачівського району Харківської області (кадастровий номер №6322082001:00:000:0881).
Зобов`язано управління Держкомзему у Дергачівському районі відмінити державну реєстрацію в Державному реєстрі земель державного акту серії ЯЕ №509598 від 18.12.2009 року на право власності на земельну ділянку, виданого на ім`я ОСОБА_2 .
Зобов`язано ОСОБА_2 звільнити та привести у придатний для використання стан земельну ділянку площею 2,0000 га у с. Руська Лозова Дергачівського району Харківської області та повернути зазначену ділянку вартістю 203323 гривень за належністю Русько-Лозівській сільській раді. Вирішено питання щодо судових витрат (а.с.54-55).
Як встановлено вищевказаним рішенням суду, прокуратурою Харківської області проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства України під час передачі Русько-Лозівської сільською радою Дергачівського району у власність земельних ділянок, під час якої встановлено факт незаконності виділення земельної ділянки відповідачу, а саме встановлено, що Русько-Лозівською сільською радою 06.05.2009 на сесії ХХХІІІ сесії Русько-Лозівської ради V скликання питання щодо передачі відповідачу у приватну власність земельною ділянкиплощею 2,0000 га у с. Руська ОСОБА_2 не розглядалося та не вирішувалося. Відповідне рішення щодо передачі ОСОБА_2 зазначеної земельної ділянки Русько-Лозівською сільською радою не приймалося. Вказане підтверджується протоколом засідання ХХХІІІ сесії V скликання Русько-Лозівської сільської ради від 06.05.2009 року, протоколом допиту секретаря сільської ради ОСОБА_5 під час розслідування кримінальної справи №10100012, порушені прокуратурою 24.03.2010 року.
Згідно із частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Тому встановлені згаданим заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 03.11.2011 у справі №2010/2-2113/11 обставини мають преюдиціальне значення по цій справі.
Необхідною умовою виникнення права приватної власності на земельну ділянку державної чи комунальної власності має бути рішення про передання у приватну власність цієї ділянки, прийняте відповідним органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування, які діють від імені власника, згідно правової позиції Верховного суду, викладеній у постанові від 07.11.2018 року у справі №488/6211/14.
Згідно ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, води та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.
Згідно ст.14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави та об`єктом права власності Українського народу. Від імені народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування.     
Відповідно до ст.80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності. Ст.83 Земельного кодексу України передбачено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам міст є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності.  
Згідно ст. 13 Конституції України  земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.
Таким чином, спірна земельна ділянка на рівні Основного Закону України визначена власністю українського народу, від імені якого на день розгляду справи діє територіальна громада в особі Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області.
У відповідності до ст. 387 Цивільного Кодексу України, власник має право витребувати своє майно в особи, незаконно, без відповідних правових підстав заволоділа ним.    
Згідно ст.145 Конституції України права місцевого самоврядування захищаються з судовому порядку.
У відповідності до ст. 378 Цивільного Кодексу України, право власності на земельну ділянку може бути припинено за рішенням суду, у випадках, встановлених законом.     
Отже, за відсутності законних підстав для укладання договору купівлі-продажу землі сільськогосподарського призначення, яка вибула із володіння поза волею конституційного власника, із порушенням порядку щодо зміни цільового призначення такої земельної ділянки, а також порядку її вилучення, цей спір має суспільне значення та державний інтерес для відновлення конституційного status quo щодо правого стану спірної земельної ділянки. За бездіяльності титульного володільця земельної ділянки у прокурора у даній справі були законні підстави для представництва інтересів держави.
Доводи скарги знайшли своє підтвердження, тому відповідно до наведеної норми п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує оскаржене рішення суду повністю та ухвалює нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При подачі апеляційної скарги Прокуратурою Харківської області сплачено судовий збір у розмірі 1261 грн. 20 коп. Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, то сплачені нею судові витрати підлягають відшкодуванню за рахунок ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, п. 2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 388, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції 
постановив:
Апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури, що діє в інтересах держави в особі: Русько-Лозівська сільська рада Дергачівського району Харківської області, Дергачівської міської ради Харківської області - задовольнити.
Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 22 вересня 2020 року - - скасувати. 
У задоволенні  позову  ОСОБА_1  - відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ,  АДРЕСА_1 на користь Прокуратури Харківської області, код 02910108, банк отримувач: Державна казначейська служба України м. Київ, код 820172, рахунок 35212041007171, код класифікації видатків бюджету- 2800, сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 1261 грн. 20 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 18 жовтня 2021 року.
                       
Головуючий                                                                                        В.Б. Яцина.

Судді                                                                                                      І.В.Бурлака.

А.В.Котелевець.