ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 916/689/21	

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:  
головуючого судді Л.В. Поліщук,
суддів: І.Г. Філінюка, Л.В. Лавриненко, 
секретар судового засідання – І.М. Станкова,
за участю представників сторін:
від позивача: О.М. Гросман,
від відповідача: В. Остапов,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Філії “Центр транспортного сервісу “Ліски” Акціонерного товариства “Українська залізниця” 
на рішення Господарського суду Одеської області від 15.07.2021 (суддя В.С. Петров, м.Одеса, повний текст складено 26.07.2021) 
у справі №916/689/21
за позовом Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” в особі Чорноморської філії Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (Адміністрація морського порту Чорноморськ)
до Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Філії “Центр транспортного сервісу “Ліски” Акціонерного товариства “Українська залізниця”
про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :
У березні 2021 року Державне підприємство “Адміністрація морських портів України” в особі Чорноморської філії Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (Адміністрація морського порту Чорноморськ) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Філії “Центр транспортного сервісу “Ліски” Акціонерного товариства “Українська залізниця” про:
-зобов`язання відповідача усунути перешкоди у користуванні Державним підприємством “Адміністрація морських портів України” в особі Чорноморської філії Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (Адміністрація морського порту Чорноморськ) причалами №№ 8, 9 шляхом звільнення їх від судна “Герої Плевни”;
-зобов`язання відповідача усунути перешкоди у користуванні Державним підприємством “Адміністрація морських портів України” в особі Чорноморської філії Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (Адміністрація морського порту Чорноморськ) причалом № 20 шляхом звільнення його від судна “Герої Шипки”.
Позовні вимоги мотивовані тим, що Державне підприємство “Адміністрація морських портів України” у відповідності до положень Закону України “Про морські порти України” та витягу про державну реєстрацію права господарського відання є користувачем причалів морського порту Чорноморськ (в тому числі причалів №№ 8, 9, 20). 
При цьому позивач зазначив, що згідно наказу Міністерства інфраструктури України № 447 від 04.11.2015 Державне підприємство “Український державний центр транспортного сервісу “Ліски” прийняло на баланс т/х “Герої Плевни” 1979 р.п, інв. №22168, т/х “Герої Шипки” 1978 р.п., інв. № 22169, що встановлено в рішенні Господарського суду Одеської області від 17.10.2016 у  справі № 916/4748/15, у зв`язку із чим в розумінні частини четвертої  статті 75 Господарського процесуального кодексу України не потребує доказуванню факт того, що відповідач є судновласником т/х “Герої Плевни” 1979 р.п, інв. № 22168, т/х “Герої Шипки” 1978 р.п. 
Позивач вказав про те, що 30.11.2015  між Державним підприємством “Адміністрація морських портів України” та Державним підприємством “Український державний центр транспортного сервісу “Ліски” укладено договір № 170/1-Пд-ІЛФ/15, предметом якого було надання позивачем послуг з обслуговування суден під час перебування в акваторії Іллічівського морського порту (перейменовано на морський порт Чорноморськ) і забезпечення оплати послуг Адміністрації судновласником. В подальшому, як зазначив позивач, у зв`язку із реорганізацією Державного підприємства “Український державний центр транспортного сервісу “Ліски”, всі права та обов`язки за договором перейшли до Акціонерного товариства “Українська залізниця”, яка є правонаступником Державного підприємства “Український державний центр транспортного сервісу “Ліски”.
На даний час т/х “Герої Плевни”, 1979 р.п. (інв. № 22168) та т/х “Герої Шипки”, 1978 р.п., судновласником яких є відповідач, вантажні операції в порту не виконують, акваторію морського порту Чорноморськ з 2014 року не покидали та наразі судно “Герої Плевни” знаходиться біля причалів №№ 8, 9, а судно “Герої Шипки” – біля причалу № 20 Адміністрації морського порту Чорноморськ, при цьому відмова відповідача звільнити вказані причали після попередження позивача про необхідність їх звільнення перешкоджає останньому користуватися ними, з огляду на що на сьогоднішній день існує триваюче порушення відповідачем права позивача на користування належним йому майном. 
Правовою підставою для звернення з даним позовом позивач зазначив статтю 391 Цивільного кодексу України.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 15.07.2021 позовні вимоги задоволено у повному обсязі з мотивів їх обґрунтованості та доведеності матеріалами справи.
Приймаючи рішення у даній справі суд виходив з того, що дія договору № 170/1-Пд-ІЛФ/15 про надання послуг судновласнику від 30.11.2015 припинилася внаслідок закінчення строку, на який його було укладено, а саме 31.12.2020, з огляду на що між позивачем і відповідачем відсутні договірні відносини. Натомість на належному позивачу майну – причалах №№ 8, 9, 20 в акваторії морського порту Чорноморськ знаходяться судна “Герої Плевни”, 1979 р.п. (інв. № 22168), та т/х “Герої Шипки”, 1978 р.п., судновласником яких є відповідач, який на неодноразові вимоги позивача не звільняє зазначені причали від вказаних суден, чим чинить позивачу перешкоди у користуванні належним йому майном. Доказів, які б спростовували доводи позивача про необґрунтоване утримання спірного майна, відповідач не надав, як і не надав доказів звільнення належного позивачу майна – причалів №№ 8, 9, 20.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство “Українська залізниця” в особі Філії “Центр транспортного сервісу “Ліски” Акціонерного товариства “Українська залізниця” звернулося із апеляційною скаргою, в якій просило оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом усіх фактичних обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт послався на те, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджено питання невідповідності предмету спору та обраного стороною способу захисту порушених прав.
Філія “Центр транспортного сервісу “Ліски” Акціонерного товариства “Українська залізниця” зазначила, що жодним чином не перешкоджає та не заперечує у здійсненні переміщення поромів, а, отже, не чинить перешкод позивачу у користуванні належним йому майном. Користування майном позивача відбувається на платній основі та на підставі договору від 30.11.2015 №170/Пд-15/499-ЮІ, що підтверджується актами наданих послуг та рахунками, що надаються до сплати відповідачу на підставі договору.
Відтак, відповідач зазначив, що оскільки між сторонами існують договірні відносини, відповідач виконує свої зобов`язання належним чином і в повному обсязі (регулярно сплачує причальні збори за користування причалами), то в даному випадку позивачем обрано неправильний спосіб вирішення спірного питання передислокації поромів шляхом подання негаторного позову, адже, враховуючи вищевикладені обставини, власник має здійснювати захист порушеного права власності зобов`язально-правовими засобами. Тобто, на переконання апелянта, фактично відсутній предмет спору в розумінні статті 391 Цивільного кодексу України.
Крім того, скаржник зазначив про необґрунтованість висновку суду першої інстанції про те, що відповідач відмовляється звільнити причали.
Зокрема, відповідач зазначив, що Філія “ЦТС “Ліски” неодноразово повідомляла Адміністрацію морського порту “Чорноморськ” про відсутність можливостей провести передислокацію поромів власними силами та про те, що фінансовим планом філії не передбачені витрати на передислокацію поромів в інші порти України. Крім цього, Одеське відділення філії “ЦТС “Ліски” проводило переговори з представниками Чорноморської філії ДП “АМПУ” про можливість надання вільного причалу в акваторії порту “Чорноморськ”. 
Як вказав відповідач, представники АМПУ пообіцяли розглянути це питання та письмово проінформувати про можливість надання вільного причалу, проте відповіді до даного часу отримано не було. Відповідач зазначив, що для безпечного, довготривалого відстою поромів “Герої Шипки” та “Герої Плевни” необхідно виділити причали в акваторії порту Чорноморськ з можливістю підключення їх до берегової електромережі та доступу членів екіпажу і представників судновласника до судна зі сторони берегової лінії без будь-яких перешкод. Також відповідач вказав про те, що буксирування поромів, особливо з непрацюючими двигунами (т/х “Герої Плевни”), є дороговартісною послугою, ціна якої залежить від тривалості операції, тобто причали потрібно виділити в межах акваторії порту “Чорноморськ”. Але, як зазначив відповідач, наразі між Філією “ЦТС “Ліски” АТ “Укрзалізниця” та ДП “АМПУ” не досягнуто домовленості щодо виділення інших вільних причалів.
Відповідач, пославшись на п. 2.1.7 договору, зазначив, що позивач надає дозвіл на стоянку суден на причалах порту відповідно до Зводу звичаїв Чорноморського морського порту. Згідно п. 3.1 договору порядок справляння, розміри ставок портових зборів, тарифів на спеціальні послуги, що підлягають державному регулюванню, визначаються відповідно до нормативно-правових актів, якими затверджені відповідні збори, плати, тарифи. Відповідно до частини четвертої статті 22 Закону України “Про морські порти України” причальний збір справляється на користь власника причалу, а якщо причал перебуває у користуванні - на користь відповідного користувача. Так, відповідач стверджує, що останній регулярно сплачує причальний збір, який справляється на користь позивача саме за перебування в акваторії порту біля причалів №№ 8, 9, 20.
Окрім того, виходячи із п. 2.2.12 договору обов`язок переміщення суден власними силами та за власний рахунок покладається на судновласника у разі виникнення у нього виробничої необхідності, яка на сьогодні у відповідача відсутня. Більш того, у відповідача об`єктивно відсутня можливість провести передислокацію поромів власними силами, оскільки фінансовим планом АТ “Укрзалізниця” не передбачені витрати на передислокацію поромів в інші порти України, про що позивача повідомлялось письмово. 
Крім того, відповідач вказав про те, що відповідно до п. 8.2.7 Зводу звичаїв морського порту Чорноморськ витрати з перешвартування та перетяжки суден, пов`язані з потребами портового оператора, відносяться на рахунок портового оператора, якщо в заявці на включення до плану швартових робіт портового оператора є підтвердження таких витрат. В даному випадку, як вказує відповідач, послуга щодо переміщення суден відповідачем не замовлялась й у відповідача відсутня виробнича потреба в такому переміщенні, але при цьому відповідач жодним чином не перешкоджає здійсненню такого переміщення силами позивача та за його рахунок. 
Також відповідач зазначив, що посилання позивача на порушення відповідачем п. 5.18 Зводу звичаїв морського порту Чорноморськ також є безпідставним, оскільки розділ V Зводу регламентує порядок приймання суден під обробку, які заходять в порт під час здійснення рейсів, та необхідністю виконання вантажно-розвантажувальних робіт. Пороми ж не здійснюють жодних рейсів та не проводять жодних вантажних операцій.
Поряд з цим апелянт вказав про те, що з моменту отримання суден на баланс Філією “ЦТС “Ліски” вживались заходи, спрямовані на забезпечення функціонування суден за призначенням: проводились ремонтні та відновлювальні роботи, здійснювались закупівлі паливо-мастильних та інших розхідних матеріалів, вживались заходи щодо участі у проектах по експлуатації морських суден тощо, однак використання теплоходів за призначенням так і не було розпочато з незалежних від Філії “ЦТС “Ліски” причин.
Відповідач зауважив, що беручи до уваги викладене вище і те, що загальна сума витрат вже понесених Філією “ЦТС “Ліски” на утримання та ремонт теплоходів перевищує 114 млн. грн., а сума витрат в місяць, необхідних для подальшого утримання теплоходів, перевищує 1 млн. грн., Філія “ЦТС “Ліски” зверталась до АТ “Укрзалізниця” з проханням вирішити питання щодо подальшого перебування суден на її балансі. Так, за твердженням відповідача, відповідно до доручення Мінінфраструктури від 26.02.2020 № 30/47/30-20 на виконання протокольного рішення наради Міністерства інфраструктури України з питань діяльності залізничного транспорту від 13.02.2020 Філією “ЦТС “Ліски” АТ “Укрзалізниця” було двічі (14.03.2020 та 04.08.2020) підготовлено та направлено на адресу Департаменту майнової політики Акціонерного товариства “Укрзалізниця” документи щодо передачі поромів “Герої Шипки” та “Герої Плевни” з балансу Філії “ЦТС “Ліски” АТ “Укрзалізниця” на баланс іншого, профільного до використання морських суден суб`єкта господарювання. У зв`язку з цим, як зазначив відповідач, було розроблено та направлено звернення до морських торговельних портів України з пропозицією прийняти теплоходи на баланс, але жоден державний суб`єкт господарювання не виявив бажання отримати в користування вищевказане державне майно. 
Разом з тим відповідач зазначив, що до Акціонерного товариства “Укрзалізниця” і до Філії “ЦТС “Ліски” почали надходити пропозиції від приватних структур щодо передачі даних суден в оренду (бербоут чартер). Скориставшись нагодою щодо ймовірного скорочення збитків шляхом передачі суден в оренду, Філія “ЦТС “Ліски” ініціювала розгляд даного питання на правлінні Товариства. Так, рішенням правління Акціонерного товариства “Укрзалізниця” від 28.01.2021 (витяг з протоколу № Ц-56/6 Ком.т) погоджено передачу в оренду державного майна, яке не увійшло до статутного капіталу Акціонерного твовариства “Укрзалізниця” та закріплене за ним на праві господарського відання, а саме теплоходів “Герої Шипки”, “Герої Плевни”. Дане рішення було направлено до Фонду державного майна України для формування пакету документів щодо передачі суден в оренду (бербоут чартер) шляхом проведення аукціону.
Таким чином, як стверджує апелянт, наразі ним проводяться заходи з передачі в оренду поромів.
У зв`язку з тим, що на час надходження апеляційної скарги матеріали справи №916/689/21 на адресу суду апеляційної інстанції не надходили, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.08.2021 відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Філії “Центр транспортного сервісу “Ліски” Акціонерного товариства “Українська залізниця” на рішення Господарського суду Одеської області від 15.07.2021 у справі №916/689/21 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду Одеської області надіслати матеріали справи №916/689/21 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду. 
19.08.2021 матеріали справи №916/689/21 надійшли на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.08.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Філії “Центр транспортного сервісу “Ліски” Акціонерного товариства “Українська залізниця” на рішення Господарського суду Одеської області від 15.07.2021 у справі № 916/689/21; встановлено учасникам справи строк до 08.09.2021 для подання відзиву на апеляційну скаргу; роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи; попереджено учасників справи про наслідки подання письмових заяв чи клопотань без додержання вимог частини першої та другої вказаної вище норми або не у строк, встановлений судом, у вигляді їх повернення заявникові без розгляду.
07.09.2021 на електронну пошту Південно-західного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№ 3307/21/Д 2 від 07.09.2021).
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, посилаючись на її безпідставність.
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги позивач зазначив, що ним з самого початку надання місця біля причалу розглядалось як «тимчасове перебування», проте відповідачем не здійснено протягом більше п`яти років будь-яких реальних кроків, направлених на звільнення причалів. Протягом 2020 року Державне підприємство “Адміністрація морських портів України” вимагало від відповідача здійснити передислокацію поромів та лише 26.01.2021 від відповідача надійшла відповідь (лист Акціонерного товариства «Укрзалізниця» від 13.01.2021 №ЦЦМ-12/2) щодо відсутності коштів у фінансовому плані підприємства на здійснення передислокації. В той же час, на переконання позивача, відсутність коштів у фінансовому плані відповідача на здійснення передислокації суден не може бути підставою для звільнення від виконання відповідачем своїх зобов`язань як судновласника. Також позивач вказав про те, що питання щодо перешвартування суден поставало ще в 2020 році, тому відповідач у 2020 році під час формування фінансового плану підприємства на 2021 рік повинен був передбачити такі видатки. 
Разом із тим, як вказав позивач, відповідно до Закону України “Про морські порти України” діяльність Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” направлена саме на забезпечення здійснення перевантаження вантажів в порту, а не надання місць для довготривалого відстоюю суден в порту.
Також позивач зауважив, що між сторонами не укладалось договорів щодо користування причалами №№ 8, 9, 20, а предметом договору було лише надання позивачем послуг з обслуговування суден під час перебування в акваторії морського порту Чорноморськ (навіть не надання місця для стоянки), у зв`язку із чим позивач наголосив на тому, що незважаючи на наявність у 2020 році договору між позивачем та відповідачем щодо надання позивачем послуг з обслуговування суден під час перебування в акваторії морського порту Чорноморськ, позивач має право на захист права власності шляхом пред`явлення відповідачу вимоги щодо усунення перешкод у користуванні майном. 
Крім того, позивач зазначив, що вимога щодо зобов`язання відповідача звільнити причали кореспондується із умовами договору, і з огляду на те, що зобов`язання відповідача в частині звільнення причалу виникли під час дії договору №170/1-Пд-ІЛФ/15, закінчення строку дії такого договору не припиняє, а навпаки, породжує у відповідача зобов`язання щодо звільнення причалів.
Позивач вказав про те, що враховуючи, що п. 2.2.12. договору містить посилання на застосування Зводу звичаїв Іллічівського морського порту, положення цього документу слід враховувати при вирішенні даного спору. Мова в цьому документі (п. 5.18.) йде про те, що коли судно не виконує вантажні операції, однак продовжує займати причал, головна диспетчерська служба Адміністрації порту має право вимагати перешвартування судна на вільний причал або перейти на зовнішній рейд або будь-якого порту. Доводи відповідача про те, що п.5.18. Зводу звичаїв не може застосовуватися, оскільки судно не виконує вантажні операції, є необґрунтованими, оскільки судна зайшли в порт Чорноморськ при виконанні вантажних операцій, однак весь цей час залишались в порту.
Позивач зазначив, що він не є портовим оператором, а, отже, посилання відповідача на п.8.2.7. Зводу звичаїв є некоректним.
Також, як зазначив позивач, в апеляційній скарзі відповідачем некоректно трактуються положення п. 2.2.12. договору, оскільки цей пункт визначає саме обов`язок відповідача по відношенню до позивача виконати власними силами та засобами перешвартування судна в разі виробничої необхідності.
Крім того, позивач наголосив на тому, що факт сплати рахунків не стосується предмету спору. В даному випадку відповідач хибно ототожнює поняття «надання дозволу на стоянку суден на причалах морського порту», право надання якого, відповідно до п.2.1.7. договору, належить позивачу, із поняттям «оренда причалу» або «надання права користування причалом». За укладеним між сторонами договором позивач не надавав відповідачу права користування причалами, а оплата причального збору не є платою за користування причалом.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.09.2021 розгляд справи №916/689/21 призначено на 05.10.2021 об 11:00 год.
01.10.2021 на електронну пошту суду апеляційної інстанції від позивача надійшла заява про усунення технічної помилки у відзиві на апеляційну скаргу (вх.№3307/21/Д3), в якій зазначив про те, що при оформленні відзиву була допущена технічна помилка та помилково скопійовано пункт 2.2.12 договору в застарілій редакції, у зв`язку з чим просив під час дослідження відзиву враховувати зміст пункту 2.2.12 договору в редакції додаткової угоди від 22.05.2017.
З огляду на перебування головуючого судді Л.В. Поліщук у відпустці з 05.10.2021 по 13.10.2021, а також тимчасову непрацездатність судді-учасника колегії С.В. Таран з 04.10.2021, судове засідання, призначене на 05.10.2021, не відбулось.
З 18.10.2021 по 12.11.2021 головуючий суддя Л.В. Поліщук була тимчасово непрацездатною.
У зв`язку з перебуванням суддів Л.О. Будішевської та С.В. Таран з 08.11.2021 по 26.11.2021 у відпустці, за розпорядженням керівника апарату суду №344 від 15.11.2021 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/689/21.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.11.2021 для розгляду апеляційної скарги у справі №916/689/21 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів: І.Г. Філінюка, Л.В. Лавриненко.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.11.2021 справу №916/689/21 прийнято до провадження у новому складі колегії суддів: головуючий суддя Л.В. Поліщук, судді: І.Г. Філінюк, Л.В. Лавриненко; розгляд справи №916/689/21 призначено на 13.12.2021 о 10:00 год. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.12.2021 за клопотанням скаржника постановлено провести судове засідання 13.12.2021 о 10:00 год. у справі №916/689/21 у режимі відеоконференції, забезпечивши участь представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Філії «Центр транспортного сервісу «Ліски» Акціонерного товариства «Українська залізниця» – адвоката Гросман О.М. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
В судовому засіданні апеляційної інстанції 13.12.2021, яке відбулось в режимі відеоконференції, представник скаржника підтримала доводи, що викладені в апеляційній скарзі, та просила її задовольнити. Представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.
Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне. 
З наявних в матеріалах справи витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 15.04.2014, від 15.06.2015 та від 22.06.2015 вбачається, що причали № 8 (Одеська обл., м.Іллічівськ, вул.Сухолиманська, 18-Б), № 9 (Одеська обл., м.Іллічівськ, вул.Сухолиманська, 20-А), № 20 (Одеська обл., м.Іллічівськ, вул.Сухолиманська, 64-Б) перебувають у власності держави в особі Міністерства інфраструктури України та зареєстровані за Державним підприємством “Адміністрація морських портів України” на праві господарського відання.
Згідно наказу Міністерства інфраструктури України № 447 від 04.11.2015                     ДП “Український державний центр транспортного сервісу “Ліски” прийняло на баланс т/х “Герої Плевни” 1979 р.п, інв. № 22168, т/х “Герої Шипки” 1978 р.п., інв. № 22169.
30.11.2015 між Державним підприємством “Адміністрація морських портів України” (адміністрацією) та Державним підприємством “Український державний центр транспортного сервісу “Ліски” (судновласником) укладено договір № 170/1-Пд-ІЛФ/15-499-ЮІ про надання послуг судновласнику (надалі – договір), відповідно до п. 1.1 якого предметом даного договору є надання Іллічівською філією Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (адміністрацією Іллічівського морського порту) послуг з обслуговування суден під час перебування в акваторії Іллічівського морського порту і забезпечення оплати послуг адміністрації судновласником.
Згідно із п. 1.2 договору всі права та обов`язки Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (в тому числі ведення бухгалтерського обліку, проведення розрахунків, підписання первинних документів, приймання-передача товарів, робіт та послуг за кількістю і якістю тощо), які передбачені даним договором, виконуються Іллічівською філією Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (адміністрацією Іллічівського морського порту).
Відповідно до п. 2.1 договору адміністрація надає судновласнику послуги з обслуговування суден відповідно до Зводу звичаїв, що діють Іллічівському морському порту (надалі - Звід звичаїв), у тому числі: 
приймає інформацію від суден про час підходу судна і стан його готовності до обробки через судновласника (п.п. 2.1.1); 
надає оперативну та іншу інформацію, що пов`язана зі знаходженням суден в порту під вантажними операціями і під постачанням (п.п. 2.1.2); 
надає за заявкою судновласника інформацію, що пов`язана з перебуванням суден (запланована постановка і обробка) в акваторії Іллічівського морського порту (п.п. 2.1.3); 
у випадках звернень капітана щодо оформлення входу судна, яке перебуває на рейді, за заявкою судновласника погоджує роботу плавзасобів для доставки на судно представників державних контролюючих органів, що здійснюють перепуск через державний кордон України, з обов`язковою оплатою такої доставки по вільним тарифам адміністрації (п.п. 2.1.4); 
веде облік часу обробки флоту згідно Зводу звичаїв Іллічівського морського порту (п.п. 2.1.5); 
видає перепустки на територію Іллічівського морського порту для фізичних осіб та автотранспорт судновласника, погоджує матеріальні перепустки на ввезення або вивезення з території Іллічівського морського порту товарно-матеріальних цінностей за умови наявності узгоджень з державними контролюючими органами (державною митною службою, державною прикордонною службою) (п.п. 2.1.6); 
надає дозвіл на стоянку суден на причалах Іллічівського морського порту відповідно до Зводу звичаїв Іллічівського морського порту (п.п. 2.1.7); 
за заявкою судновласника надає інші послуги, що не передбачені Зводом звичаїв (п.п. 2.1.7).
Пунктом 2.2 договору визначені обов`язки судновласника, зокрема, п.п. 2.2.12 передбачено, що у випадку виробничої необхідності за власний рахунок власними силами та засобами здійснити перешвартування суден з одного причалу до іншого за вказівкою головної диспетчерської адміністрації відповідно до Зводу звичаїв Іллічівського морського порту.
За умовами п. 5.1 договору усі суперечки, які виникають із даного договору або пов`язані з ним, вирішуються шляхом переговорів між сторонами. Якщо відповідну суперечку неможливо вирішити шляхом переговорів, вона вирішується в судовому порядку в господарському суді за місцезнаходженням відповідача (п. 5.2 договору).
За положеннями п. 7.1 договору останній набуває чинності з дати підписання сторонами і діє до 31.12.2016. Сторони домовились, що даний договір регламентує взаємовідносини між сторонами з 24.11.2015 у відповідності до положень ст. 631 ЦКУ. По завершенні терміну дії даного договору він може бути продовжений сторонами на тих же, або інших умовах. Продовження терміну дії договору здійснюється сторонами протягом 30 робочих днів до дати припинення дії договору шляхом обміну відповідними листами про намір однієї із сторін продовжити дію договору.
Припинення дії договору не звільняє сторони від виконання всіх існуючих на день його припинення зобов`язань (п.7.4. договору).
Взаємовідносини сторін, що не врегульовані даним договором, регламентуються чинним законодавством України, а також Зводом звичаїв Іллічівського морського порту, Обов`язковими постановами по Іллічівському морському порту, з якими судновласник зобов`язується ознайомлюватись (п.7.6.).
В подальшому, до договору № 170/1-Пд-ІЛФ/15-499-ЮІ від 30.11.2015 сторонами укладено такі додаткові угоди:
1)Додаткову угоду №1 від 16.12.2015, відповідно до якої у зв`язку з реорганізацією Державного підприємства «Український державний центр транспортного сервісу «Ліски» у Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», змінено найменування судновласника в преамбулі договору та преамбулу договору викладено в наступній редакції: “Публічне акціонерне товариство “Українська залізниця”, іменоване надалі “Судновласник” в особі начальника Філії “Центр транспортного сервісу” “Ліски” Публічного акціонерного товариства “Українська залізниця” Гусака Руслана Олеговича, що діє на підставі Положення про Філію та довіреності від 16.12.2015 № 1155, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, та заступник начальника філії “Центр транспортного сервісу” “Ліски” Публічного акціонерного товариства “Українська залізниця” Цая Володимира Миколайовича, що діє на підставі Положення про Філію та довіреності від 16.12.2015 № 1156, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу” (далі за текстом) (п.1 додаткової угоди). 
Пунктом 2 вказаної додаткової угоди викладено реквізити судновласника у розділі 8 у новій редакції. 
У пункті 5 даної додаткової угоди сторони визначили, що остання є невід`ємною частиною договору від 30 листопада 2015 р. № 170/1-Пд-ІЛФ-15/499-ЮІ та вступає в силу з дати її підписання, але регламентує взаємовідносини сторін з 01 грудня 2015 року.
Відтак, у зв`язку із реорганізацією Державного підприємства “Український державний центр транспортного сервісу “Ліски” у Публічне акціонерне товариство “Українська залізниця”, права та обов`язки за договором № 170/1-Пд-ІЛФ/15-499-ЮІ про надання послуг судновласнику від 30.11.2015 перейшли до Публічного акціонерного товариства “Українська залізниця”, яка є правонаступником ДП “УДЦТС “Ліски”.
2)Додаткову угоду від 20.02.2017, пунктом 1 якої змінено п. 3.6 розділу 3 “Порядок розрахунків” та викладено його в новій редакції; пунктом 2 перший абзац пункту 7.1 розділу 7 “Порядок дії договору” викладено в наступній редакції: “Даний договір набуває чинності з дати підписання сторонами і діє до 31.12.2017 року”. Так, в п. 4 даної додаткової угоди сторони визначили, що остання є невід`ємною частиною цього договору та вступає в силу з дати її підписання, але регламентує взаємовідносини сторін з 01.01.2017 року у відповідності до положень ст. 631 ЦКУ.
3)Додаткову угоду від 22.05.2017, пунктом 1 якої пункт 2.2.12 підрозділу 2.2 “Обов`язки судновласника” викладено в наступній редакції: “Відповідно до Зводу звичаїв Іллічівського морського порту та повідомлення (вимоги) голови диспетчерської адміністрації за власний рахунок та власними силами і засобами (в незалежності від наявності власної виробничої необхідності та запланованих фінансовим планом судновласника витрат) забезпечує виконання швартовних операцій, що пов`язані з необхідністю звільнення причалів порту, в т.ч. перешвартування суден з одного причалу до іншого причалу або на якірну стоянку № 351, в термін протягом однієї доби з моменту отримання повідомлення”.
У пункті 2 додаткової угоди від 22.05.2017 сторонами погоджено доповнити розділ 6 “Відповідальність сторін” пунктом 6.9 в наступній редакції: “В разі неналежного виконання судновласником своїх зобов`язань, що визначені п. 2.2.1 договору, адміністрація має право стягнути штраф з судновласника в розмірі ставки причального збору (інші випадки) для суден у каботажному плаванні, що заходять у морські порти без виконання вантажних операцій (куб. м за добу) (згідно наказу МІУ від 27.05.13 №316) коефіцієнтом 5 за кожен день стоянки судна у причалу після вимоги адміністрації”. 
Пунктом 4 додаткової угоди від 22.05.2017 визначено, що остання є невід`ємною частиною цього договору та вступає в силу з дати її підписання.
4)Додаткову угоду №4 від 07.08.2017, положеннями якої викладено реквізити “Адміністрації” у розділі 8 “Адреси та реквізити сторін” в новій редакції.
5)Додаткову угоду від 05.02.2018, у п.6 якої сторони погодили викласти перший абзац пункту 7.1 розділу 7 “Порядок дії договору” у наступній редакції: “Даний договір набуває чинності з дати підписання сторонами і діє до 31.12.2018 року”. Також в п. 9 даної додаткової угоди сторони визначили, що остання набуває чинності з дати її підписання та регламентує взаємовідносини між сторонами з 01.01.2018 у відповідності до положень ст.631 ЦКУ.
6)Додаткову угоду від 22.12.2018, у п. 3 якої сторони домовились викласти перший абзац пункту 7.1 розділу 7 “Порядок дії договору” у наступній редакції: “Даний договір набуває чинності з дати підписання сторонами і діє до 31.12.2019 року”. Також в даній додатковій угоді сторони визначили, що остання набуває чинності з 01.01.2019. 
7)Додаткову угоду від 13.12.2019, згідно із п.3 якої викладено перший абзац пункту 7.1 розділу 7 “Порядок дії договору” у наступній редакції: “Даний договір набуває чинності з дати підписання сторонами і діє до 29.02.2020 року”. Також в даній додатковій угоді сторони визначили, що остання набуває чинності з 01.01.2020.
8)Додаткову угоду від 28.02.2020, у п. 1 якої сторони погодили викласти перший абзац пункту 7.1 розділу 7 “Порядок дії договору” у наступній редакції: “Даний договір набуває чинності з дати підписання сторонами і діє до 31.12.2020 року включно”. Також в даній додатковій угоді сторони визначили, що остання набуває чинності з дати її підписання. 
Поряд з цим, матеріалами справи підтверджено, що протягом 2020 року Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» вимагало від відповідача здійснити передислокацію поромів, а саме:
- у листі № 1229/15-03-05.01-10/Вих від 15.06.2020, адресованим на адресу Філії “Центр транспортного сервісу” “Ліски” АТ “Українська залізниця”, Чорноморська філія Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту Чорноморськ) в черговий раз звернулася із проханням невідкладного розгляду пропозиції щодо звільнення виробничого причалу № 20 від порому “Герої Шипки” шляхом здійснення переходу в акваторію іншого морського порту;
- у листі № 2149/10-03-01/Вих від 19.06.2020, адресованим на адресу Акціонерного товариства “Українська залізниця”, Державне підприємство “Адміністрація морських портів України”, з огляду на ухилення Філії “Центр транспортного сервісу” “Ліски” АТ “Українська залізниця” від виконання обов`язку щодо здійснення перешвартування суден “Герої Плевни” та “Герої Шипки”, вимагало від Товариства невідкладних дій та наполягало на терміновій передислокації поромів із морського порту Чорноморськ до морського порту Херсон; 
- у листі № 1962/15-03-05.01-10/Вих від 03.09.2020, адресованим на адресу Філії “Центр транспортного сервісу” “Ліски” АТ “Українська залізниця”, Чорноморська філія Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту Чорноморськ) вкотре зауважила про необхідність звільнення причалів морського порту “Чорноморськ” та переміщення поромів “Герої Плевни” та “Герої Шипки” задля ефективного використання виробничих потужностей портових операторів, насамперед ДП МТП “Чорноморськ”, а також повідомила, що наказом начальника Адміністрації порту від 31.08.2020 № 315/15 причали №№ 8,9 виводяться з експлуатації 15.09.2020, складування вантажів на вказаних причалах та швартування суден заборонено, з огляду на що позивач вимагав невідкладного розгляду питання та прийняття рішення щодо передислокації поромів, насамперед, порома “Герої Плевни”;
- у листі № 4469/10-03-01/Вих від 03.12.2020 Державне підприємство “Адміністрація морських портів України” вимагало від Акціонерного товариства “Українська залізниця” вчинення невідкладних дій щодо термінової передислокації поромів “Герої Плевни” та “Герої Шипки” із морського порту Чорноморськ до морського порту Рені;
- у листі № 3035/15-03-05.01-10/Вих від 22.12.2020 Чорноморська філія Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту Чорноморськ) в черговий раз повідомила Філію “Центр транспортного сервісу” “Ліски”          АТ “Українська залізниця” про те, що причали №№ 8,9 виведені з експлуатації 15.09.2020, при цьому складування вантажів на вказаних причалах та швартування суден заборонено, з огляду на що позивач вимагав невідкладного розгляду питання та прийняття рішення щодо передислокації порому “Герої Плевни”.
У відповідь на лист Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” від 03.12.2020 № 4469/10-03-01/Вих, Акціонерне товариство “Українська залізниця” листом від 13.01.2021 вих. № ЦУМ-12/2 повідомила, що на даний момент вживаються заходи щодо передачі теплоходів на баланс профільного підприємства, однак реалізація зазначених заходів вимагає отримання відповідних погоджень на здійснення такої передачі, що займе певний час, з огляду на що висловлено прохання продовження терміну дії договору № 170/1-Пд-ІЛФ/15/499-ЮІ від 30.11.2015 на 2021 рік. Також Товариство зазначило, що через відсутність відповідних коштів у фінансовому плані               АТ “Укрзалізниця” на наступний рік, є неможливим передислокація теплоходів “Герої Плевни” та “Герої Шипки” із морського порту Чорноморськ до морського порту Рені.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач послався на те, що т/х “Герої Плевни”, 1979 р.п. (інв. № 22168) та т/х “Герої Шипки”, 1978 р.п., судновласником яких є відповідач, вантажні операції в порту не виконували, акваторію морського порту Чорноморськ з 2014 року не покидали та наразі судно “Герої Плевни” знаходиться біля причалів №№ 8, 9, а судно “Герої Шипки” – біля причалу № 20 Адміністрації морського порту Чорноморськ, при цьому відмова відповідача звільнити вказані причали №№ 8, 9, 20 після попередження позивача про необхідність їх звільнення перешкоджає останньому користуватися ними, з огляду на що на сьогоднішній день існує триваюче порушення відповідачем права позивача на користування належним йому майном.
Задовольняючи позовні вимоги місцевий господарський суд виходив з їх доведеності та обґрунтованості.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду попередньої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.
Згідно із приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.
Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених  Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).
В силу частин першої, четвертої статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд  будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.
Відповідно до частини сьомої статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).
Колегія суддів вбачає, що за своєю юридичною природою договір № 170/1-Пд-ІЛФ/15-499-ЮІ від 30.11.2015 є договором про надання послуг.
Згідно із частиною першою статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Статтею 905 Цивільного кодексу України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.
На виконання умов договору № 170/1-Пд-ІЛФ/15/499-ЮІ про надання послуг судновласнику від 30.11.2015 позивач надавав відповідачу послуги, пов`язані з обслуговування суден “Герої Плевни”, 1979 р.п., та “Герої Шипки”, 1978 р.п., під час перебування в порту Чорноморськ.
Як зазначено вище по тексту цієї постанови, відповідно до п.2.1.7. договору право надання дозволу на стоянку суден на причалах морського порту Чорноморськ належить позивачу, а відповідно до п. 2.2.12 договору № 170/1-Пд-ІЛФ/15/499-ЮІ від 30.11.2015 (в редакції додаткової угоди від 22.05.2017) замовник відповідно до Зводу звичаїв Іллічівського морського порту та повідомлення (вимоги) голови диспетчерської адміністрації за власний рахунок та власними силами і засобами (в незалежності від наявності власної виробничої необхідності та запланованих фінансовим планом судновласника витрат) забезпечує виконання швартовних операцій, що пов`язані з необхідністю звільнення причалів порту, в т.ч. перешвартування суден з одного причалу до іншого причалу або на якірну стоянку №351, в термін протягом однієї доби з моменту отримання повідомлення.
Тобто, пункт 2.2.12 договору визначає саме обов`язок відповідача по відношенню до позивача виконати за власний рахунок та власними силами і засобами перешвартування судна, незалежно від наявності власної виробничої необхідності та запланованих фінансовим планом судновласника витрат, у випадку вказівки голови диспетчерської адміністрації відповідно до Зводу звичаїв Іллічівського морського порту.
Відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону України “Про морські порти України” звід звичаїв морського порту встановлює правила надання послуг у морському порту, обслуговування суден і пасажирів, що склалися і тривалий час застосовуються на практиці у цьому морському порту. Звід звичаїв морського порту містить правила щодо: 1)порядку вручення повідомлення про готовність судна до здійснення операцій з вантажем; 2) порядку розрахунку сталійного часу, якщо він не встановлений угодою сторін; 3)переліку послуг, що надаються в морському порту; 4) інші правила здійснення господарських операцій у межах морського порту. Звід звичаїв морського порту застосовується: 1) за наявності в договорі морського перевезення умов щодо застосування звичаїв морського порту; 2) за відсутності в договорі морського перевезення відповідних правил з питань, які регулюються звичаями морського порту; 3) за наявності в договорі морського перевезення умов, що суперечать звичаям морського порту.
Відповідно до п. 5.18 Зводу звичаїв морського порту Іллічівськ у разі затримки судна в морському порту Іллічівськ після виконання вантажних операцій, а також, якщо невиконані в планові терміни операції можуть здійснюватися біля іншого причалу, головна диспетчерська Адміністрації порту має право вимагати перешвартування судна на вільний причал або місце якірної стоянки на рейді. Капітан судна зобов`язаний на вимогу головної диспетчерської Адміністрації порту звільнити причал. У цьому випадку адміністрація судна зобов`язується виконувати вимогу головної диспетчерської адміністрації порту щодо звільнення причалу.
Відповідно до частини першої статті 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.
Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності (частина четверта статті 136 Господарського кодексу України).
Зі змісту положень статті 41 Конституції України, статті 321 Цивільного кодексу України вбачається, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. 
Згідно із частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина перша статті 319 Цивільного кодексу України).
Приписами частини другої статті 321 Цивільного кодексу України встановлено, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Негаторний позов подається у випадках, коли власник має своє майно у володінні, але дії інших осіб перешкоджають йому вільно його використовувати або розпоряджатися ним. Характерною ознакою негаторного позову є його спрямованість на захист права від порушень, не пов`язаних з позбавленням володіння майном, а саме у разі протиправного вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження та користування належним йому майном.
Отже, предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом.
При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.08.2019 у справі № 925/366/18.
Звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.
Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Другою умовою застосування негаторного позову має бути відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, адже в разі наявності таких відносин власник здійснює захист порушеного права власності зобов`язально-правовими засобами.
Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.
Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 924/1220/17.
Матеріалами справи підтверджено, що вимоги позивача, заявлені ним у 2020 році (тобто під час дії договору № 170/1-Пд-ІЛФ/15-499-ЮІ від 30.11.2015), про звільнення причалів №№8, 9, 20 від суден “Герої Плевни” та т/х “Герої Шипки”, відповідачем не виконано.
Також матеріалами справи підтверджено, що додатковою угодою від 28.02.2020 термін дії договору № 170/1-Пд-ІЛФ/15-499-ЮІ від 30.11.2015 визначено до 31.12.2020, у зв`язку з чим термін його дії закінчився 31.12.2020, а, відтак, між позивачем і відповідачем станом на дату звернення до господарського суду з даним позовом договірні відносини припинилися.
Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування майном у судовому порядку, зокрема у визначені способи, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо майна, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на майно (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або користувача тощо). Суд звертається до правових позицій Верховного Суду з цього приводу (пункт 13 постанови Верховного Суду від 20.03.2018 у справі №     910/1016/17, пункт 12 постанови від 17.04.2018 у справі № 914/1521/17. пункт 16 постанови від 04.09.2018 у справі №915/1284/17, пункт 15 постанови від 04.09.2018 у справі № 915/1283/17, пункт 16 постанови від 04.09.2018 у справі № 915/1279/17, постанова від 23.04.2019 у справі №910/5217/18).
Статтею 15 Закону України “Про морські порти України” передбачено, зокрема, що Адміністрація морських портів України утворюється з метою: утримання та забезпечення ефективного використання державного майна, переданого їй в господарське відання, у тому числі модернізації, ремонту, реконструкції та будівництва гідротехнічних споруд, інших об`єктів портової інфраструктури, розташованих у межах території та акваторії морського порту; надання послуг суднам на підходах і безпосередньо в акваторії морського порту для їх безпечного судноплавства, маневрування та стоянки; організації та забезпечення безпечної експлуатації об`єктів портової інфраструктури державної власності, у тому числі гідротехнічних споруд, систем забезпечення безпеки мореплавства, розташованих у межах території та акваторії морського порту; організації та забезпечення безпеки мореплавства; координації своєї діяльності та діяльності капітана морського порту, лоцманської служби, власників морських терміналів, портових операторів, інших суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у морському порту, у разі виникнення стихійного лиха, аварій, катастроф, інших надзвичайних ситуацій, що потребують взаємодії.
Позивач, обґрунтовуючи порушення своїх прав на майно, посилається на те, що відповідач своїми діями щодо невиконання вказівок позивача щодо звільнення причалів №№8, 9, 20 від суден “Герої Плевни” та “Герої Шипки” чинить перешкоди у користуванні майном, оскільки перебування суден біля причалів не дає можливості: здійснювати постановку до них інших суден з метою проведення вантажних операцій; забезпечувати доступ портових операторів до причалів і отримувати плату; проводити роботи для забезпечення утримання їх в експлуатаційному стані, а також робіт із реконструкції та модернізації.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, на належному позивачу майну – причалах №№ 8, 9, 20 в акваторії морського порту Чорноморськ знаходяться судна “Герої Плевни”, 1979 р.п. (інв. №22168) та т/х “Герої Шипки”, 1978 р.п., судновласником яких є відповідач, проте останній на неодноразові вимоги позивача не звільняє вказані причали від суден, чим чинить позивачу перешкоди у користуванні належним йому майном. Доказів, які б спростовували доводи позивача про необґрунтоване утримання спірного майна, відповідач не надав, як і не надав доказів звільнення належного позивачу майна – причалів №№ 8, 9, 20. 
Таким чином, невчинення Акціонерним товариством “Українська залізниця” в особі Філії “Центр транспортного сервісу “Ліски” Акціонерного товариства “Українська залізниця” дій щодо звільнення причалів №№ 8, 9, 20 перешкоджає Державному підприємству “Адміністрація морських портів України” в особі Чорноморської філії Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (Адміністрація морського порту Чорноморськ) користуватися ними на власний розсуд. Тобто, відповідачем створюються перешкоди у здійсненні позивачем права користування своїм майном на власний розсуд, що передбачено законом, а тому є обґрунтованими вимоги позивача про зобов`язання відповідача усунути перешкоди у здійсненні права користування Державним підприємством “Адміністрація морських портів України” в особі Чорноморської філії Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (Адміністрація морського порту Чорноморськ) своїм майном - причалами №№ 8, 9, 20 шляхом звільнення його від суден “Герої Плевни” та “Герої Шипки”. 
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки користування майном позивача відбувається на підставі договору №170/Пд-15/499-ЮІ від 30.11.2015, і відповідач виконує свої зобов`язання належним чином та в повному обсязі (регулярно сплачує причальні збори за користування причалами, що підтверджується актами наданих послуг та рахунками, що надаються до сплати відповідачу на підставі договору), судовою колегією відхиляються, оскільки одним із способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном (негаторний позов). Підставою для подання такого позову є здійснення перешкод правомірній реалізації речового права. Враховуючи встановлені у даній справі обставини щодо припинення дії договору №170/Пд-15/499-ЮІ від 30.11.2015, а також обставини щодо перебування суден “Герої Плевни” та “Герої Шипки” на причалах позивача за відсутності правових підстав для цього, позивач має право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні таким майном шляхом подання негаторного позову. Натомість факт сплати портових зборів не може бути підставою для висновку про наявність у відповідача права довготривалого відстою біля причалів, оскільки у даному випадку, за встановлених обставин щодо знаходження суден відповідача біля причалів порту, обов`язок щодо сплати портових зборів  виникає у відповідача в силу закону (стаття 85 Кодексу торговельного мореплавства України, стаття 22 Закону України “Про морські порти України”, Порядок справляння та розміри ставок портових зборів, затверджений наказом Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013 № 316, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 12.06.2013 за №930/23462)). Крім того, факт сплати портових зборів не може свідчити про відсутність спору стосовно ухилення відповідача від виконання своїх зобов`язань зі звільнення причалів.
Посилання відповідача на неможливість застосування п. 5.18 Зводу звичаїв морського порту, оскільки розділ V Зводу регламентує порядок приймання суден під обробку, які заходять в порт під час здійснення рейсів, та необхідністю виконання вантажно-розвантажувальних робіт, тоді як пороми не здійснюють жодних рейсів та не проводять жодних вантажних операцій, є безпідставними, тому що в цьому пункті мова йде про обов`язок капітану судна звільнити причал на вимогу диспетчерської адміністрації порту у разі затримки судна в морському порту Іллічівськ після виконання вантажних операцій, а також якщо не виконані в планові терміни операції можуть здійснюватися біля іншого причалу. Натомість, як було встановлено, судна “Герої Плевни” та “Герої Шипки” прийшли в порт Чорноморськ при виконанні вантажних операцій, після закінчення яких акваторію морського порту Чорноморськ не покидали. Обидві сторони визнають вказані обставини, а тому вони не потребують доведенню в силу частини першої статті 75 Господарського процесуального кодексу України.
Крім того, в апеляційній скарзі відповідачем некоректно трактуються положення п.2.2.12. договору, оскільки цей пункт визначає саме обов`язок відповідача по відношенню до позивача виконати власними силами та засобами перешвартування судна незалежно від наявності власної виробничої необхідності та запланованих фінансовим планом судновласника витрат.
Відсутність коштів у фінансовому плані відповідача на здійснення передислокації суден не може бути підставою для звільнення від виконання відповідачем своїх зобов`язань як судновласника щодо перешвартування судна на вимогу головної диспетчерської Адміністрації порту звільнити причали.
Інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті.
В силу приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за її подання та розгляд не відшкодовуються.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 276, 281, 282 - 284 ГПК України, суд –
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Філії “Центр транспортного сервісу “Ліски” Акціонерного товариства “Українська залізниця” залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 15.07.2021 у справі №916/689/21 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено 15.12.2021.

Головуючий суддя                                                  Л.В. Поліщук

                    Суддя                                                                     І.Г. Філінюк

                    Суддя                                                            Л.В. Лавриненко