П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 листопада 2021 р.	м. Одеса	Справа № 523/9283/21	

Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції: м. Одеса;
Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:
26.08.2021 року;
Головуючий в 1 інстанції: Дяченко В.Г.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
                          Головуючого судді – Єщенка О.В.
                           суддів                      – Димерлія О.О.
– Танасогло Т.М.

розглянувши у у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 серпня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до лейтенанта поліції інспектора взводу №2 роти №8, 80-го полку Управління патрульної поліції в Одеській області Мельничук Олени Ігорівни, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову від 12.05.2021 року Серії ДПО18№616972 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування позову зазначено, що висновки інспектора патрульної поліції про скоєння позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, є не обґрунтованими та не відповідають дійсності. Позивач вказує, що накладення адміністративного стягнення відбулось без з`ясування обставин, які б підтверджували порушення ним правил дорожнього руху та підтвердження цього факту належними доказами. З огляду на те, що позивач правил дорожнього руху не порушував, відповідачем не доведено правомірність свого рішення відповідними доказами, вбачаються всі підстави для задоволення позову та скасування постанови суб`єкта владних повноважень.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26 серпня 2021 року адміністративний позов задоволено.
Суд скасував постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18№616972 від 12.05.2021 року УПП в Одеській області інспектора лейтенанта поліції Мельничук О.І. взводу №2роти №8,80-го полку про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122КУпАП у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.
Провадження у справі суд закрив.
Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що належним доказом порушення п.п. «ґ» п. 15.9 Правил дорожнього руху, виходячи з його природи, є розмір відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, що і підтверджувало б факт зупинки автомобіля менш ніж за 10 метрів від краю перехрещуваної проїзної частини.
З огляду на те, що обставини правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, є не доведеними відповідачем належними доказами, суд першої інстанції дійшов висновку про не відповідність оспорюваної постанови критерію обґрунтованості та правомірності, що є підставою для її скасування та закриття провадження у справі про правопорушення.
В апеляційній скарзі Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.
Судом першої інстанції з`ясовано, що інспектором взводу №2роти №8,80-го полку Управління патрульної поліції в Одеській області Мельничук О.І., 12.05.2021 року о 11 год. 40 хвилин, винесено постанову в справі Серії ДПО18№616972 від 12.05.2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 340 грн.
Згідно вказаної постанови, ОСОБА_1 12.05.2021 року о 11 год. 40 хвилин здійснив зупинку транспортного засобу JEEP PATRIOT, номерний знак НОМЕР_1 , в м. Одесі на перехресті вул. Ак. Заболотного та просп. Добровольського, чим порушено п.п. «ґ» п. 15.9 Правил дорожнього руху.
Не погоджуючись із накладенням адміністративного стягнення, посилаючись на необґрунтованість та неправомірність постанови відповідача, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Оскільки сторони повідомлені належним чином про дату, час та місце судового засідання, у призначені судом дату і час сторони не з`явились, з огляду на достатність доказів для вирішення справи за наявними матеріалами, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, порушення яких є підставою для відповідальності згідно із законодавством (п.п. 1.1, 1.9 Правил).
Відповідно до п. 1.3 Правил від 10.10.2001 року №1306 учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Вказані положення кореспондуються із приписами ст. 14 Закону України "Продорожній рух" від 30.06.1993 року №3353-ХІІ.
Відповідно до п.п. «ґ» п. 15.9 Правил від 10.10.2001 року №1306 зупинка забороняється на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга.
Частиною 1 ст. 122 КпАП України передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Разом з цим, згідно із ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
За правилами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.
Статтею 283 КУпАП передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу, а постанова колегіального органу - головуючим на засіданні і секретарем цього органу.
Таким чином, адміністративним законодавством врегульований порядок розгляду і вирішення справ про адміністративне правопорушення, дотримання якого покладається як на осіб, які притягуються до відповідальності, так і на органи (посадових осіб), уповноважених на здійснення вказаних проваджень.
Лише винесення рішення у такій категорії справ у повній послідовності установлених правил свідчитиме про повноту, об`єктивність та обґрунтованість адміністративного провадження.
В іншому випадку, рішення компетентного органу (посадової особи) за наслідком справи, проведеної з порушеннями, не може відповідати критерію обґрунтованості і правомірності та бути наслідком притягнення винної особи до відповідальності.
При цьому, апеляційний суд зазначає, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Виходячи зі спірних правовідносин, колегія суддів враховує, що позивач заперечує здійснення зупинки транспортного засобу на перехресті, а отже відповідно до положень ч. 2 ст. 77 КАС України відповідач має довести правомірність свого рішення.
Слід враховувати, що наявність в матеріалах справах докази фактично свідчать про здійснення позивачем стоянки транспортного засобу у місці виявлення правопорушення.
Натомість, адміністративне стягнення застосовано у зв`язку із здійсненням позивачем зупинки транспортного засобу біля інших припаркованих автомобілів, що впливає на підстави цього стягнення.
У тому числі, відповідачем не надано і доказів того, що транспортний засіб знаходився на відстані ближче 10 метрів від перехрестя. Інспектором патрульної поліції відповідні заміри між транспортним засобом та перехрещуванням проїзної частини не проводились.
Належним доказом цього правопорушення, виходячи з його природи, є розмір відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, що і підтверджувало б факт зупинки автомобіля менш ніж за 10 метрів від краю перехрещуваної проїзної частини.
Таким чином, відповідачем не було виконано вимоги ч. 2 ст. 77 КАС України, докази в підтвердження порушення власником транспортного засобу правил зупинки, а відтак і вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, не доведено.
Враховуючи викладене, оскільки відповідачем не доведено правомірність свого рішення, а також обґрунтованість адміністративного стягнення на підставі належних доказів, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку постанова поліцейського не може відповідати критерію обґрунтованості та правомірності та ці обставини є безумовною підставою для її скасування, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Не знаходять свого підтвердження і доводи апелянта про вирішення спору відносно інспектора патрульної поліції.
Так, ухвалою суду першої інстанції від 24 травня 2021 року залучено до участі у справі у якості другого відповідача - Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції.
Отже, не зазначення у судовому рішення під час вирішення спору по суті відомості про другого відповідача свідчить лише про технічну описку, яка на суть вирішення справи не впливає.
Разом з цим, слід враховувати, що згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 13 грудня 2016 року по справі №21-1410а16, відповідно до положень ст. 287 КУпАП у поєднанні із ч. 4 ст. 288 цього Кодексу у разі прийняття уповноваженим органом державної влади чи його посадовою особою постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення (проступку), передбаченого КУпАП, суб`єкти, яким цим Кодексом надано право оскарження, можуть її оскаржити і звільняються від сплати платежу, який має справлятися за подання позовної заяви, скарги у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) чи до суду.
За системного та нормативного підходу до наведеного законодавчого регулювання відносин, пов`язаних зі сплатою судового збору, Верховний Суд України вказав на те, що у справах про оскарження постанов у справах про адміністративне правопорушення у розумінні положень ст. 287, 288 КУпАП, ст.ст. 2-4 Закону України від 08.07.2011 року №3674-VI позивач звільняється від сплати судового збору, а тому на цій підставі не повинен сплачувати судовий збір при зверненні до суду першої інстанції.
Однаковою мірою це правило стосується і відповідача у спірних правовідносинах, оскільки він як рівноправна сторона в адміністративній справі також має право на апеляційне/касаційне оскарження судового рішення.
Водночас, постановою від 18 березня 2020 року по справі №543/775/17 Велика Палата Верховного Суду відступила від такого висновку Верховного Суду України, вказавши, що чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення.
Великою Палатою Верховного Суду вказано, що з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з 1 січня 2021 року установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2 270 грн.
Отже, за подання позовної заяви ставка судового збору становить 454 грн.
Апеляційний суд враховує, що статтею 5 Закону України від 08.07.2011 року №3674-VI ОСОБА_1 не звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, тому при поданні до адміністративного суду адміністративного позову мав додержуватись правил, встановлених ч. 3 ст. 161 КАС України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-УІ.
Проте до позовної заяви позивачем не було додано документа про оплату судового збору і за наявності таких обставин судом першої інстанції не було вирішено питання стосовно надання заявнику додаткового часу для приведення позову у відповідність до норм адміністративного процесуального законодавства, як це передбачено ч. 13 ст. 171 КАС України.
Без надання судом першої інстанції учаснику строку, передбаченого ч. 13 ст. 171 КАС України, для усунення недоліків позовної заяви та відсутність в апеляційного суду процесуальної можливості для застосування вказаних приписів адміністративного процесуального законодавства, вбачається відсутність можливості і застосування наслідків не виконання наведених правил КАС України.
Водночас, з огляду на те, що судовий збір у справі при поданні адміністративного позову має бути сплаченим, відомості про подання документу про оплату судового збору матеріали справи не містять, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для стягнення сум збору з позивача.
З огляду на те, що висновки суду першої інстанції відповідають дійсним обставинам справи та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, проте не ґрунтуються на дотриманні норм процесуального права, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 317 КАС України підлягає зміні.
Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -                   
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції – залишити без задоволення.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 серпня 2021 року – змінити, доповнивши судове рішення абзацами наступного змісту:
«Стягнути з ОСОБА_1 (індивідуальний податковий номер НОМЕР_2 ) на користь Державної судової адміністрації України (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код ЄДРПОУ: 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106) у сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.
Стягнути з Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції (вул. Ак. Корольова, 5, м. Одеса, 65114) на користь ОСОБА_1 (індивідуальний податковий номер НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.».
В іншій частині рішення суду першої інстанції – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття та оскарженню не підлягає.

         Головуючий-суддя:                                                                О.В. Єщенко
         
         Судді:                                                                                        О.О. Димерлій  
                                                                                                             
                                                                                                                      Т.М. Танасогло