Єдиний унікальний номер 219/8085/20 
Номер провадження 22-ц/804/2737/21        

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року
          
м. Бахмут 

справа  № 219/8085/20
провадження  № 22-ц/804/2737/21

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого   Хейло Я.В.,
суддів    Канурної О.Д.,Мірути О.А., 

учасники справи:

позивач  Акціонерне товариство «Альфа Банк»,
відповідач  ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмут  цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2021 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (суддя Погрібна Н.М.), ухваленого в приміщенні суду в місті Слов`янськ Донецької області, -
ВСТАНОВИВ:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У вересні 2020 року Акціонерне товариство «Альфа - Банк» (далі - АТ «Альфа Банк») звернулося до Артемівського міськрайонного суду Донецької області  з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 27.04.2012 року між АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа - Банк») та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № 175АІ10120427022. Внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків його є АТ «Альфа-Банк» з дати затвердження передавального акту загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та рішення єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк», тобто з 15 жовтня 2019 року. Відповідно до кредитного договору відповідач отримав кредит у розмірі 93 697 грн. Відповідач не виконує свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим має заборгованість.

Просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 157 335,32 грн., яка складається з наступного: 63 932,22 грн. - сума заборгованості за кредитом, 58 240,16 грн. - сума заборгованості за відсотками, 15 869,39 грн. - сума пені за несвоєчасне повернення кредиту, 14 101,31 грн. - сума пені за несвоєчасне повернення відсотків, 2 749,09 грн. - розмір інфляційних витрат за кредитом, 2 443,15 грн. - розмір інфляційних витрат за відсотками, судовий збір в розмірі 2 360,03 грн., та встановити подальші нарахування відповідно до умов кредитного договору до моменту виконання рішення відповідно до п.10 ст.265 ЦПК України.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2021 року позовну заяву в частині позовних вимог АТ «Альфа - Банк» про стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 15869,39грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 14101,31грн., інфляційних витрат за відсотками у розмірі 2443, 15 грн. залишено без розгляду. (а.с. 108-109)

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.(а.с. 110-114)

Додатковим рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2021 року стягнуто з АТ «Альфа Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу  допомогу у сумі 11500 гривень та витрати по сплаті судового збору у розмірі 420, 40 грн. (а.с. 141-143)

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі АТ «Альфа-Банк» посилається на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга АТ «Альфа-Банк» мотивована тим, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом неповно з`ясовано обставини справи, порушено норми матеріального права. 

Посилається на положення статтей 257, 523, 530, 610, 612 ЦК України та зазначає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги розрахунок заборгованості : таблицю погашення нарахованих відсотків, звідки вбачається, що останні два платежі по кредиту ОСОБА_1 здійснив 01.08.2014 у розмірі 1410, 14 грн та 10.11.2014 у розмірі 990 грн.

Також суд залишив поза увагою ту обставину,що  строк дії кредитного договору, встановлений  у договорі  - 26.04.2019, тобто строк позовної давності для Банку не пропущений та обмежується 26.04.2022 року.

Звертає увагу, що Банк звернувся з позовом до відповідача 01.09.2020 року, в той час як строк кредитування встановлено договором до 26.04.2019 року, тобто висновки суду першої інстанції щодо необхідності направлення вимоги про дострокове погашення кредиту є безпідставними.

Вважають , що Банк не пропустив строку позовної давності для звернення з вимогами про стягнення боргу як в цілому, так і в межах окремих платежів.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

27.04.2012 року між АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа- Банк») та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № 175АІ10120427022, відповідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 93 697 грн., з фіксованою процентною ставкою у розмірі 16,7 % річних. Позичальник зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком №1 до нього - Графіком погашення кредиту.

Банк виконав свої зобов`язання  щодо надання кредиту, а  відповідач ОСОБА_1 порушив порядок та строки виконання зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку із чим станом на 29.07.2020 року  виникла заборгованість у сумі 157 335,32 грн., яка складається з наступного: 63 932,22 грн. - сума заборгованості за кредитом, 58 240,16 грн. - сума заборгованості за відсотками, 15 869,39 грн. - сума пені за несвоєчасне повернення кредиту, 14 101,31 грн. - сума пені за несвоєчасне повернення відсотків, 2 749,09 грн. - розмір інфляційних витрат за кредитом, 2 443,15 грн. - розмір інфляційних витрат за відсотками.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційна скарга  АТ «Альфа Банк» підлягає частковому задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ  ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті  367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України  апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не  підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову  складає 124921,47 гривень, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно  з частиною  першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції в його оскаржуваній частині  відповідає не повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором суд першої інстанції виходив з того, що правові підстави для задоволення позовних вимог Банку відсутні, оскільки Банк має право вимагати стягнення заборгованості за споживчим договором лише за умови попереднього надіслання останнім відповідної письмової вимоги, Банк в порушення вимог Закону та умов договору досудової вимоги про усунення порушення не направив, а отже у позивача відсутнє право для звернення до суду про стягнення заборгованості, а також Банк пропустив строк позовної давності щодо стягнення щомісячних платежів. 

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можливо з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як встановлено судом 27.04.2012 року між АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір  № 175АІ10120427022, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 93 697 грн., з фіксованою процентною ставкою у розмірі 16,7 % річних. Позичальник зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком №1 до нього - Графіком погашення кредиту.

Відповідно до п.1.1.1. договору сторони встановили строк та порядок внесення щомісячних платежів до 27 числа кожного місяця, починаючи із травня 2012 року , а також узгодили строк  дії договору  - до 26 квітня 2019 року.

Банк  виконав свої зобов`язання перед ОСОБА_1 щодо надання кредиту, а  ОСОБА_1 порушив порядок та строки виконання зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку із чим станом на 29.07.2020 року виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 157 335,32 грн., яка складається з наступного: 63 932,22 грн. - сума заборгованості за кредитом, 58 240,16 грн. - сума заборгованості за відсотками, 15 869,39 грн. - сума пені за несвоєчасне повернення кредиту, 14 101,31 грн. - сума пені за несвоєчасне повернення відсотків, 2 749,09 грн. - розмір інфляційних витрат за кредитом, 2 443,15 грн. - розмір інфляційних витрат за відсотками. 

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2021 року позовну заяву в частині позовних вимог АТ «Альфа-Банк» про стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 15869,39грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 14101,31 грн., інфляційних витрат за відсотками у розмірі 2443, 15 грн. залишено без розгляду, отже залишилися нерозглянутими вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 63932,22 грн., відсотків за користування кредитними коштами у сумі 58240,16 грн. та інфляційних збитків у сумі 2749,09 грн.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуваннями вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

У частині першій статті 628 ЦК України та статті 629 ЦК України закріплено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19), на яку посилався суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ «Альфа-Банк» , зроблено висновок «якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність (частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зі змінами, передбаченими Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Наведені приписи дають підстави виснувати, що частина десята статті 11 зазначеного Закону у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Велика Палата Верховного Суду вважає, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором».

      Отже, наведена у рішенні суду першої інстанції Постанова Великої Палати Верховного Суду стосується умов та порядку дострокового стягнення заборгованості за кредитом у разі порушення строків його виплати та не поширюється на правовідносини , що виникли між сторонами, оскільки Банк, у даному випадку ,звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості після закінчення строку дії договору , а не щодо дострокового її погашення. 

      Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.
      
      Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

       Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві. Останній зобов`язався за договором повертати кредит з процентами періодичними платежами впродовж семи років до 26.04.2019 року включно.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов`язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України).

      Банк звернувся до суду з позовом 1 вересня 2020 року, після спливу кінцевого терміну повернення кредиту за договором, якій визначений сторонами 26 квітня 2019 року , в межах строку позовної давності, а тому має право вимагати стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 63932, 22 грн., яка відповідачем до теперішнього часу погашена не була.

      Щодо нарахування відсотків за користування кредитними коштами. 

      Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 ("Позика") глави 71 ("Позика. Кредит. Банківський вклад"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий  строком  на сім років  до 26 квітня 2019 року включно.

Відтак, у межах строку кредитування до 26 квітня 2019 року  відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 27 числа кожного місяця. Починаючи з 26 квітня 2019 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі N 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі N 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі N 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі N 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі N 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі N 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі N 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі N 6-2462цс16.

       Отже, оскільки за умовами договору  (пункт 1.1.1.) відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 27 числа кожного місяця впродовж строку кредитування (84 місяці), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

       Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування, як це встановив суд апеляційної інстанції.

Останній платіж на погашення щомісячних платежів було зроблено відповідачем 10.11.2014 року, позивач звернувся до суду з позовом 1 вересня 2020 року, а тому пропустив строк позовної давності для стягнення з відповідача  нарахованих та несплачених за договором відсотків з листопада 2014 року по серпень 2017 року та в межах строку позовної давності має право на стягнення таких відсотків лише за період з 1 вересня 2017 року по 26 квітня 2019 року (строк закінчення дії договору), розмір яких відповідно до наданого Банком  розрахунку складає 2981,77 гривень.

В той же час, оскільки після спливу строку кредитування або пред`явлення вимоги про дострокове виконання основного зобов`язання в порядку частини другої статті 1050 ЦК України у позивача  відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, тому вимоги позивача про стягнення процентів, які нараховані після 26 квітня 2019  року, є необґрунтованими, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині, що узгоджується з правовими висновками , наведеними у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року № 444/9519/12. 
      Відповідно до частини другої статті 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а отже вимоги позивача про стягнення інфляційних збитків за кредитом є обґрунтованими та також підлягають стягненню з відповідача у сумі 2749,09 грн.  
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, встановивши, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення неправильно застосував норми матеріального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування судового рішення та ухвалення нового.
Як роз`яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу. 
РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ 

Відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом  справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 

З матеріалів справи вбачається, що при поданні позову до суду першої інстанції АТ «Альфа - Банк» було сплачено судовий збір у розмірі  2360,03 грн (а.с. 1); при поданні апеляційної скарги АТ «Альфа- Банк» сплачено судовий збір у розмірі 3540, 03 гривень (а.с.158); що загалом складає 5900, 06 гривень.

Ціна позову, за вирахуванням частини позовних вимог, які були залишені без розгляду (а.с.108-109), складає  124921, 47 грн.

Враховуючи висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги, суд задовольняє позовні вимоги АТ «Альфа - Банк» до ОСОБА_1 у розмірі 69663,08 гривень, що складає 56 % ціни позову.

Таким чином  з відповідача ОСОБА_1 слід стягнути на користь позивача АТ «Альфа- Банк» судовий збір у розмірі 3304, 03 гривень.

Керуючись статтями 374, 376, 377, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2021 року скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 175АІ10120427022 від 27 квітня 2012 року задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість  за кредитним договором № 175АІ10120427022 від 27 квітня 2012 року  заборгованість за тілом кредиту у сумі 63932,22 гривень, заборгованість за відсотками за період з 1 вересня 2017 року по 26 квітня 2019 року у сумі 2981,77гривень, інфляційні збитки у сумі 2749,09 гривень, всього 69663, 08 (шістдесят  дев`ять тисяч шістсот шістдесят три гривні ) 08 копійок. 

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» витрати по сплаті судового збору у сумі 3304 (три тисячі триста чотири) гривні 03 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий              Я.В. Хейло

Судді         О.А. Мірута

           О.Д. Канурна