ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 року 
м. Київ
справа № 360/1594/20
адміністративне провадження № К/9901/31579/20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Усенко Є.А., суддів: Гімона М.М.,  Шишова О.О., 
розглянувши у судовому засіданні без повідомлення сторін справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), касаційне провадження у якій відкрито за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 16.09.2020 (суддя-доповідач Геращенко І.В., судді Блохін  А.А., Міронова Г.М.),
У С Т А Н О В И В:
У квітні 2020 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 , позивачка) звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС у Луганській області (далі - ГУ ДПС, відповідач), у якому просить визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.02.2020 №Ф-865-17 зі сплати єдиного внеску у розмірі 47    741,56 грн.
Обґрунтовуючи позов, ФОП ОСОБА_1 посилалась на те, що вимога є незаконною, оскільки включає в себе суми єдиного внеску попередніх вимог про сплату боргу від 09.08.2017 №Ф-865-17 та від 15.11.2017 №Ф-865-17, які визнані протиправними та скасовані постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2019 у справі №812/1395/17 в частині нарахувань за період після 14.04.2014. Також позивачка зазначала, що відповідно до статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02.09.2014 № 1669-VII (далі -  Закон № 1669-VII); статті 6 та пункту 9-4 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VІ (далі - Закон № 2464-VІ) вона була звільнена від сплати єдиного внеску, а також від штрафу та пені. 
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 04.06.2020 позов задоволено частково: визнано протиправною та скасовано вимогу ГУ ДПС від 14.02.2020  № Ф-865-17 в частині визначення  боргу з єдиного внеску за період з 01.04.2014 по 31.01.2020 в розмірі 37 974,81 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана ФОП ОСОБА_1 вимога від 14.02.2020 №Ф-865-17 про сплату боргу (недоїмки) охоплює період, у якому позивачка звільнялася від виконання обов`язків платника єдиного внеску. Відповідно за цей період орган доходів і зборів не мав повноважень формувати та направляти їй вимогу про сплату боргу. Зазначені обставини стосовно позивачки встановлені у постанові Першого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2019 у справі № 812/1395/17, що набрала законної сили.
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 16.09.2020 скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову.
Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, дійшов висновку про правомірність спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску за 2013-2019 роки, оскільки на дату прийняття спірної вимоги норма пункту 9-4 розділу 8 "Прикінцеві та перехідні положення" Закон № 2464-VІ не діяла.
20.11.2020 ФОП ОСОБА_1 подала до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 16.09.2020.
Верховний Суд ухвалою від 14.12.2020 відкрив провадження у справі на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС). 
Доводи позивачки у касаційній скарзі обґрунтовані тим, що суд апеляційної інстанції застосував норму підпункту «у» пункту 83 Закону України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 14.01.2020 №440-ІХ (далі - Закон №440-ІХ), відповідно до якої у розділі VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464-VI виключено пункт 9-4, до правовідносин, які виникли до набрання чинності Законом №440-ІХ, що порушує принцип юридичної визначеності та гарантії, встановлені статтею 58 Конституції України.
Відповідач не реалізував процесуальне право подати відзив на касаційну скаргу.
Верховний Суд перевірив наведені у касаційній скарзі доводи позивачки, правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права та дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає    Закон № 2464-VI    (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - так само).
Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2 частини першої    статті 1 Закону № 2464-VI).
Згідно з пунктами 1 і 12 частини другої    статті 6 Закону № 2464-VI    платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом.
За приписами абзаців першого та другого частини восьмої    статті 9 Закону № 2464-VI    платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої    статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
Відповідно до пункту 6 частини першої    статті 1 вказаного Закону    недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим    Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.
Стаття 25 Закону № 2464-VI    регламентує заходи впливу та стягнення, частина перша якої передбачає, що рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього    Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього    Закону    зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Підпунктом 8 пункту 4 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669-VII внесено зміни до    Закону № 2464-VІ, а саме: підпункт «б» розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 9-3 такого змісту: «Платники єдиного внеску, визначені    статтею 4 Закону №        2464-VI, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у    статті 2 Закону № 1669-VII, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 №405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону № 2464-VI, на період з 14.04.2014 до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.
Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.
Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим    Законом    за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14.04.2014 до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.
Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у    статті 2 Закону № 1669-VII, де проводилася антитерористична, операція визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу».
Відповідно до Закону України від 02.03.2015 № 219-VIII пункт 9-3 вважається пунктом 9-4 розділу VIII Закону № 1669-VII.
Пунктом 28    розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII, який набрав чинності з 01.01.2016, виключено підпункт 8 пункту 4    статті 11 Закону № 1669-VІI, але його положення були реалізовані шляхом внесення відповідних змін до    Закону №2464-VI, а зміни безпосередньо до    Закону № 2464-VI    щодо виключення (або викладення в новій редакції тощо) пункту 9-4    розділу VIII цього Закону    внесені не були.
Разом з тим, пункт 9-4 розділу VIII Закону №2464-VI виключено згідно із    Законом N 440-IX, який набрав чинності з 13.02.2020.
З огляду на вищевикладене, законодавець передбачив пільгові умови щодо застосування до платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, в яких здійснюється антитерористична операція (АТО/ООС).
Виходячи зі змісту пункту    94 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI, застосування відповідної пільги пов`язується з моментом закінчення антитерористичної операції оскільки диспозиція відповідної норми передбачає, що підставою для її застосування є факт подачі заяви таких платників до контролюючого органу, але не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції. 
Водночас недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку у відповідних контролюючих органах визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому    Податковим кодексом України    для списання безнадійного податкового боргу.
Виходячи з комплексного аналізу норм пункту    9-4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI, можна зробити висновок, що, хоча звернення із відповідною заявою передбачено як підстава для звільнення від виконання обов`язку щодо сплати єдиного внеску, останнє є додатковою умовою для реалізації права на списання недоїмки і в подальшому не нарахування штрафних санкцій та пені на суми несвоєчасної сплати зобов`язань по єдиному внеску. На користь цього свідчить  те, що диспозиція норм зазначеного пункту адресована, в першу чергу, саме суб`єктам владних повноважень щодо не незастосування до визначених в цьому пункті осіб заходів відповідальності за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.
Відповідний висновок підтверджується і постановою Великої Палати Верховного Суду від 06.11.2018     у справі №    812/292/18 (Пз/9901/22/18).
Таким чином, враховуючи ретроспективну дію норм пункту 9-4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI, що запроваджує відповідну пільгу починаючи з моменту набрання законної сили Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13    квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14    квітня 2014 року    № 405/2014 до набрання законної сили Законом № 440-IX, механізм реалізації відповідного інституту поширювався на період з 14 квітня 2014    року до 13    лютого    2020    року, а фактична реалізація вказаної норми в процесі правозастосування не пов`язана виключно з моментом подачі відповідним платником податків заяви про її застосування в силу нормативного закріплення алгоритму дій контролюючих органів в процесі дії відповідної норми. 
Отже, починаючи з 13    лютого 2020    року скасовано встановлений Законом №    2464-VI механізм пільгового оподаткування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування платників податків, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком зазначеним у    статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція.
Подальше врегулювання законодавцем особливостей адміністрування  єдиного соціального внеску для  відповідних платників податків не передбачені, що є наслідком поширення дії норм Закону №    2464-VI в загальному порядку, в тому числі заходів впливу та стягнення передбачених статтею 25 цього Закону.

Відповідно до    статті 1 Закону № 1669-VII період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.
Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.
Відповідно до абзацу 3 пункту 5 статті    11    «Прикінцевих та перехідних положень» Закону        № 1669-VII    перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція визначається Кабінетом Міністрів України.
Розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція»    (втратило чинність), від 02.12.2015 № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція включено, м. Сєвєродонецьк, Луганської області.
Судами встановлено, що ФОП ОСОБА_1 знаходиться на обліку в ГУ ДПС у Луганській області, місцем її проживання є м. Сєвєродонецьк, Луганської області, так само, як і впродовж періоду часу, за який їх визначено до сплати борг (недоїмка) з єдиного внеску згідно з вимогою від 14.02.2020 №Ф-865-17 (3-й квартал 2013 року - 4-й квартал 2019 року).
Таким чином, зазначеною вимогою позивачці визначено обов`язок сплатити єдиний внесок, у тому числі за період з 01.04.2014 по 31.12.2019, впродовж якого вона в силу пункту 9-4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464-VI від виконання обов`язків платника єдиного внеску, визначених частиною другою статті 6 Закону №2464-VI, була звільнена. 
Суд першої інстанції правильно застосував наведені норми, визнавши протиправною і скасувавши спірну вимогу в частині визначення позивачці боргу (недоїмки) в розмірі 37974,81 грн за період з 01.04.2014 по 31.12.2019. При цьому суд обґрунтовано відхилив довід відповідача, що чинне на дату прийняття вимоги законодавство не звільняло позивачку від обов`язків платника єдиного внеску. 
Обов`язок щодо сплати обов`язкового платежу, у тому числі, і єдиного внеску, визначається законом, чинним станом на визначений законом юридичний факт, який породжує цей обов`язок, а не рішенням суб`єкта владних повноважень про сплату суми цього обов`язкового платежу. Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, як це визначено статтею 58 Конституції України.
Судом першої інстанції встановлено, що вимогами від 09.08.2017 № Ф865-17 та від 15.11.2017 № Ф865-17 позивачці вже визначався до сплати борг (недоїмку) з єдиного внеску в розмірах 15007,37 грн та 16063,37 грн за період з 01.04.2014 по 31.07.2017 та з 01.04.2014 по 30.09.2017 відповідно. Ці вимоги були визнані протиправними і скасовані постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2019 у справі № 812/1395/17. Незважаючи на це, ГУ ДПС у вимозі від 14.02.2020 №Ф-865-17 знову визначило позивачці до сплати борг (недоїмку) з єдиного внеску за період з 01.04.2014 по 30.09.2017 в зазначеному розмірі. 
Разом з тим, визнання рішенням суду, що набрало законної сили, неправомірною вимоги, виключає правомірність дій контролюючого органу  щодо направлення нової вимоги на цю ж суму, оскільки в силу статті 129-1 Конституції України рішення суду є обов`язковими до виконання. Обов`язковість судового рішення також закріплена нормою статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України
У зв`язку з викладеним суд апеляційної інстанції безпідставно вважав, що висновки суду першої інстанції є помилковими і що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права. 
Рішення суду першої інстанції ухвалене відповідно до встановлених обставин у справі, з дотриманням вимог процесуальних норм та правильного застосування норм матеріального права.
Згідно зі статтею 352 КАС суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
ФОП ОСОБА_1 за подання касаційної скарги сплачено судовий збір згідно з квитанцією від 03.11.2020 №0.0.1892823666.1 у розмірі 1681,60 грн., який підлягає стягненню на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС.
Керуючись статтями 328, 344, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.
Скасувати постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 16.09.2020 і залишити в силі рішення Луганського окружного адміністративного суду від 04.06.2020.
Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1681,60 грн. (одна тисяча шістсот вісімдесят одна гривня шістдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Луганській області (код ЄДРПОУ 43143746).
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	Є.А. Усенко М.М. Гімон   О.О. Шишов