ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 вересня 2021 року                                 
м. Харків
справа № 646/499/18
провадження №22-ц/818/2143/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів – Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
за участю секретаря судового засідання – Сабельнік Б.В., 
сторони справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2020 року, ухвалене у складі судді Шелест І.М.,

УСТАНОВИВ:
У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про встановлення факту прийняття ОСОБА_1 спадщини після її баби ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2   помер дід позивача ОСОБА_5 , у зв`язку з чим відкрилась спадщина. На день смерті він проживав з відповідачем за адресою:   АДРЕСА_2 . Єдиний син спадкодавця, батько позивача   ОСОБА_6 , помер до відкриття спадщини ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ). Отже, позивач є спадкоємцем першої черги після свого діда за правом представлення згідно ч. 1 ст. 1266 ЦК України. 
Спадщину після свого діда   ОСОБА_5   позивач прийняла, звернувшись з відповідною заявою до Першої харківської державної нотаріальної контори. Нотаріальна контора повідомила позивача, що за видачею свідоцтва про право на спадщину після смерті   ОСОБА_5   звернулась спадкоємець за заповітом відповідач по справі. Іншим листом нотаріальна контора повідомила позивача про те, що за видачею свідоцтва про право на спадщину після смерті баби позивача   ОСОБА_4 , яка померла   ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась спадкоємець за заповітом після ОСОБА_5   відповідач ОСОБА_2 , оскільки ОСОБА_5   спадщину після дружини ОСОБА_4   прийняв, але не оформив своїх спадкових прав до дня своєї смерті. 18.09.2017 постановою Першої ХДНК у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4   у зв`язку зі спливом строку на спадщину. Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4   були її чоловік ОСОБА_5 та онука   ОСОБА_1  у відповідності до ст. 529 ЦК УРСР, яка поширюється на правовідносини спадкування після   ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . На час відкриття спадщини після останньої позивач у справі була малолітньою. Разом з померлою вона не проживала, вступити у володіння спадковим майном самостійно не могла, так само не могла самостійно звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у зв`язку з відсутністю повної дієздатності. Проте спадщину після смерті своєї баби позивач фактично прийняла, оскільки вступила у володіння частиною спадкового майна, а саме: шуба, золоті прикраси та чайний сервіз. До спадкової маси після смерті ОСОБА_4 увійшла 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 . Позивач успадкувала після смерті бабусі спадщину разом з дідом- чоловіком померлої у рівних частках, тобто по 1/4. Тому позивач просить встановити факт прийняття нею спадщини після її баби ОСОБА_4 , та визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом після своєї баби на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 .
Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24.11.2020 у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
Судове рішення мотивовано тим, що позивачем не доведено факту прийняття нею спадщини після смерті баби ОСОБА_4 .. Крім того суд вважав, що поведінка позивачки є суперечливою, оскільки вона спочатку зверталася до суду із позовом про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини, з посиланням на те, що вона не прийняла спадщину у передбачений законом строк. А потім після відмови їй у задоволені зазначеного позову, звернулася до суду з дійсним позовом про прийняття нею спадщини у передбачений законом строк та просить встановити факт такого прийняття.
Не погоджуючись із таким рішення суду першої інстанції представник позивача звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове яким позов задовольнити. 
Вважає, що суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, а викладені судом висновки не відповідають обставинам справи. Заперечує щодо твердження суду про те, що ОСОБА_1 звернулась із заявою про прийняття спадщини лише 18.09.2017, після спливу 18 років з моменту смерті спадкодавця. Вказує, що позивач взагалі не зверталась з заявою про прийняття спадщини, а лише подавала документи для її оформлення, таким чином, на думку представника позивача, суд першої інстанції, всупереч приписам закону, ототожнює поняття «прийняття спадщини» та «оформлення спадщини». Пояснює, що законом не обмежується строк для оформлення спадщини за умови її своєчасного прийняття, а тому звернення позивача після спливу 18 років за оформленням спадщини не суперечить приписам спадкового законодавства. Зазначає, що суд безпідставно визнав суперечливими показання свідків зі сторони позивача, які засвідчили, що дід позивача передав їй як спадщину прикраси, шубу та сервіз. Висновок суду, що така передача є даруванням майна, а не прийняттям спадщини представник позивача вважає гіпотетичним та таким, що не підтверджений доказами по справі. Представник позивача також вважає помилковим посилання суду на процесуальний естопель. 
Відзиву від інших учасників справи на апеляційну скаргу не надано.
Дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_5 та ОСОБА_4 народився син ОСОБА_6 , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ( т.1 а.с.6).
Згідно даних свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 народилась донька - ОСОБА_1 , яка є позивачкою у справі ( т.1 а.с. 6 зворот). Таким чином ОСОБА_5 є дідом позивачки, а ОСОБА_4 - бабою.
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивачки ОСОБА_6 , що підтверджується даними свідоцтва про смерть ( т.1 а.с. 7) 
Відповідно розпорядження № 18082 від 07.04.1998 квартира АДРЕСА_1 була приватизована ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у спільну сумісну власність ( т.1 а.с. 20).
Згідно даних свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3   від 08.05.1999 та виданого повторно свідоцтва про смерть серії   НОМЕР_4 від 23.05.2017 ОСОБА_4   померла  ІНФОРМАЦІЯ_1 ( т.1 а.с. 60, а.с. 7 зворот).
На час смерті ОСОБА_4 разом з нею проживав її чоловік ОСОБА_5 ( т.1 а.с. 64).
З метою оформлення спадщини після смерті своєї дружини ОСОБА_4 ОСОБА_5 звертався до нотаріальної контори, про що свідчить запит Першої харківської державної нотаріальної контори від 16.02.2000 до КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за довідкою про вартість квартири на день смерті спадкодавця, мета отримання довідки - для видачі свідоцтва про право на спадщину на ім`я ОСОБА_5 . Однак своє право на спадщину юридично не оформив - свідоцтво про право на спадщину не отримав ( т.1 а.с. 62).
06.10.2000 ОСОБА_5 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб (свідоцтво про одруження серії НОМЕР_5 ), ОСОБА_8 після одруження взяла прізвище ОСОБА_9 ( т.1 а.с. 88).
16.05.2006 ОСОБА_5 склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Одинадцятої харківської державної нотаріальної контори Харченко Л. А., зареєстровано в реєстрі за № 7?667, яким все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося і взагалі все, що йому належатиме на день смерті заповів ОСОБА_2 ( т.1 а.с. 102).
ІНФОРМАЦІЯ_6 помер дід позивачки ОСОБА_5 , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 від 19.08.2016, та виданим повторно свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 від 04.01.2017 ( т.1 а.с. 76, а.с. 5).
01.09.2016 ОСОБА_9 звернулась до Першої Харківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 , яка була зареєстрована за № 1213 по спадковій справі № 484/2016 ( т.1 а.с. 75).
11.01.2017 з заявою про прийняття спадщини після смерті діда ОСОБА_5 звернулась ОСОБА_1 ( т.1 а.с. 93).
18.09.2017 позивач в особі свого представника за довіреністю звернулася до Першої харківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 ( т.1 а.с. 105).
18.09.2017 Перша харківська державна нотаріальна контора постановою відмовила ОСОБА_6 у видачі свідоцтва про право на спадщину померлої ОСОБА_4 у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини ( т.1 а.с. 9, 129).
Згідно листа Першої харківської державної нотаріальної контори № 1825/01/20 заяви про прийняття спадщини, відмову від спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину від спадкоємця померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 до нотаріальної контори не надходило, спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися ( т.1 а.с. 38).
Відповідно до листа завідувача першої харківської державної нотаріальної контори О. В. Цуканової від 12.07.2017 № 1443/02 – 14 , після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 спадщину прийняв її чоловік – ОСОБА_5 , оскільки на час смерті проживав разом зі спадкодавцем, але не оформивши свої спадкових прав помер ІНФОРМАЦІЯ_6 ( т.1 а.с. 8 зворот).
Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04.10.2017 по справі № 646/3932/17, зміненим рішенням Апеляційного суду Харківської області від 13.12.2017 у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_10 про продовження строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 відмовлено ( т.1 а.с. 34 – 37).
Частиноюпершою статті 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.
Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.
Виходячи з того, що спадщина після смерті ОСОБА_4 відкрилась до 01 січня 2004, а саме 07.05.1999, тобто у період чинності ЦК Української РСР, то застосуванню підлягають норми Кодексу 1963, у тому числі щодо підстав спадкоємства, усунення від спадщини та прийняття спадщини. 
Згідно із статтею 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.
У статті 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.
Згідно з положеннями статей 549, 554 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Якщо спадкодавець заповідав усе своє майно призначеним ним спадкоємцям, то частка спадщини, яка належала б спадкоємцеві, який відпав, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними в рівних частках.
Відповідно до статті 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом в праві був відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважалося, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини.
Таким чином, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом було правом спадкоємця й залежало виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.
За правилами частини першої статті 550 ЦК УРСР строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. Цей строк може бути подовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо в указаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд із цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про подовження пропущеного строку.
Відповідно до п. 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», передбачений статтею 549 ЦК УРСР шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. 
Судом надано належну оцінку змісту рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова по справі № 646/3932/17 від 04.10.2017 по справі № 646/3932/17, що було змінено рішенням Апеляційного суду Харківської області від 13.12.2017. 
Судова колегія звертає увагу, що змінюючи мотиви з яких рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04.10.2017 ОСОБА_1 було відмовлено у позові, Апеляційний суд Харківської області виходив з того, що ОСОБА_5 був єдиним спадкоємцем першої черги після смерті своєї дружини ОСОБА_4 . Оскільки ОСОБА_5 був єдиним спадкоємцем першої черги після смерті своєї дружини ОСОБА_4 , а спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняла спадкоємиця заповітом ОСОБА_2 , підстав продовження строку для прийняття спадщини ОСОБА_1 немає. Свідоцтво про право власності на житло та заповіт ОСОБА_11 недійсними у встановленому порядку не визнані ( т.1 а.с. 36 – 37).
Тому, судова колегія погоджується з висновком суду про те, що звертаючись до суду з позовом про продовження строку на прийняття спадщини, ОСОБА_1 усвідомлювала той факт, що вона не прийняла спадщину в розумінні чинного законодавства, оскільки зазначене встановлено вищезазначеним рішенням суду. 
Тому звернення до суду з позовом про встановлення факту прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 у дійсній справі є таким, що суперечать обставинам справи та процесуальній поведінці позивача в минулому. З огляду на зазначене судова колегія вважає обґрунтованим посилання суду на процесуальний естопель тобто неможливість позивачки при розгляді дійсної справи заперечувати раніше сформульовану нею позицію про пропуск строку на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 . 
Крім цього згідно вимог  ст. 549 ЦК УРСР, фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном повинен бути вчинений протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Адже саме на такий спосіб прийняття спадщини посилається позивач.
Виходячи зі змісту наведеної норми закону прийняття спадщини може підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк із дня відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном.
Будь –яких належних доказів вказаного матеріали справи не містить. Показання свідків, на думку судової колегії, не можуть бути беззаперечними доказами, на підставі яких суд може об`єктивно оцінити обставини справи та дійти правильних висновків.
Наведене свідчить, що в супереч вимог ст. ст. 12,81 позивачки не надала суду належних та допустимих доказів фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Тому підстав вважати, що вона вступила  у володіння та управління спадковим майном у розумінні вимог  ст. 549 ЦК УРСР немає.
Європейський суд з прав людини при з`ясуванні дотримання передбаченого п. 1 ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року права на справедливий суд у його процесуальному аспекті, пов`язаному з належним здійсненням правосуддя, вказав, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381 – 384 ЦПК України, суд –
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 , який діє в інтересах  ОСОБА_1  без задоволення.
Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2020 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 05 жовтня 2021 року.

Головуючий                                                          О.Ю. Тичкова

Судді                                                                         О.В. Маміна 

                                                                                Н.П. Пилипчук