ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 р.	Справа № 520/1195/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,
Суддів: Мінаєвої О.М. ,  Калиновського В.А. ,
за участю секретаря судового засідання  Ковальчук А.С  
представник відповідача Саєнко Л.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової служби України в особі Головного управління ДПС у Харківській області, утвореної на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.04.2021, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 29.04.21 по справі № 520/1195/2020
за позовом ОСОБА_1      
до Державної податкової служби України в особі Головного управління ДПС у Харківській області, утвореної на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України                      
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з  позовом, у якому просив визнати протиправними та скасувати податкові-повідомлення рішення від 20.01.2020 року №00000263305,  №00000273305 та №00000283305 прийняті ГУ ДПС у Харківській області на підставі висновків акту перевірки №1278/20-40-33-05-08/ НОМЕР_1 від 20.12.2019 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що перевірку було проведено із суттєвими порушеннями вимог податкового законодавства, а тому спірні податкові повідомлення-рішення ґрунтуються на помилкових судженнях суб`єкта владних повноважень, є протиправними та  підлягають скасуванню.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.04.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень – задоволено.
Скасовано податкові повідомлення – рішення Головного управління ДПС у Харківській області, прийняті відносно ОСОБА_1 :
- від 20.01.2020 № 00000263305, яким застосовано штрафні санкції на загальну суму 170 грн (сто сімдесят гривень);
- від 20.01.2020 № 00000273305, яким нараховано грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 273 569,91 грн (двісті сімдесят три тисячі п`ятсот шістдесят дев`ять гривень 91 копійка); 
- від 20.01.2020 № 00000283305, яким нараховано грошове зобов`язання з військового збору на загальну суму 22 797,5 грн (двадцять дві тисячі сімсот дев`яносто сім гривень 50 копійок).
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції під час, розгляду даної справи не враховані положення п. 42.2 ст. 42 ПКУ, згідно з якими документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення (п. 42.4 ст. 42 ПКУ).
Представник выдповыдача зазначае, що положення ст. 42 ПКУ містять альтернативу щодо способу вручення поштової кореспонденції платникам податків. У даній справі контролюючим органом обрано спосіб направлення позивачу кореспонденції (наказу ГУ ДФС області від 05.11.2019 № 176 з повідомлення від 07.11.2019 № 153 та від 07.11.2019 № 1623/Т/20-40-33-05-14) поштою з повідомленням про вручення.
Представник відповідача вважає, що судом першої інстанції проігноровані доводи, що обов`язок контролюючого органу направити поштову кореспонденцію у спосіб, визначений у п. 42.2 ст. 42 ПКУ, кореспондується з обов`язком платника податків отримати поштову кореспонденцію. Однак, ОСОБА_1 обов`язок щодо отримання поштової кореспонденції як добросовісним платником податків не виконано.
Добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємпів та громадських Формувань. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатися на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.
Представник відповідача вважає, що судом першої інстанції не враховано, що контролюючим органом здійснено всі необхідні дії, передбачені п. 42.4 ст. 42 ПКУ. для повідомлення платника податків про проведення перевірки. Наказ на проведення перевірки від 05.11.2019 № 1766 повідомлення від 07.11.2019 № 153 та від 07.11.2019 № 1623/Т/20-40-33-05-14 направлено платнику податків завчасно 07.-11.2019 перевірка проводилась з 09.12.2019 по 13.12.2019 акт перевірки складено 20.12.2019. Тобто, неотримання ОСОБА_1 копії наказу про проведення перевірки, та письмових повідомлень про дату почату та місце проведення такої перевірки сталося не з вини відповідача.
На думку представника відповідача, поза увагою суду першої інстанції залишилося, що неотримання позивачем вищевказаного наказу, надісланого за його податковою адресою у спосіб, передбачений, зокрема, ст. 42 ПКУ, не є доказом невжиття заходів ГУ ДФС у Харківській області щодо ознайомлення ОСОБА_1 з перевіркою, внаслідок чого суд дійшов помилкового висновку, що неотримання позивачем наказу ТУ ДФС області від 05.11.2019 № 1766 є підставою для скасування оскаржуваних податкових повідомлень - рішень.
Позивач не скористався своїм правом та не надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача. 
В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.
Представник позивача відповідача, не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Головним управлінням ДПС у Харківській області на підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п.78.1.2 п.78.1 ст.78, п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України і у зв`язку із неподанням платником податків ОСОБА_1 в установлений законодавством строк податкові декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік, 2016 рік, видано наказ №1766 від 05.11.2019р. "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 ", відповідно до якого провести документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 по 31.12.2016 з метою забезпечення своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати усіх, передбачених Податковим кодексом України податків та зборів, а також дотриманням валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган.
За наслідками проведеної перевірки, 20.12.2019р. був складений акт №1278/20-40-33-05-08/ НОМЕР_1 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1  (РНОКПП – НОМЕР_1 ) з питань забезпечення своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати усіх, передбачених Податковим кодексом України податків і зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи за період з 01.01.2015р. по 31.12.2016р.»
Відповідно до висновків акту перевірки №1278/20-40-33-05-08/ НОМЕР_1 від 20.12.2019 року встановлено порушення громадянином ОСОБА_1 наступних вимог податкового законодавства:
- абз. ґ) пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, пп.168.1.3 п. 168.1 ст. 168 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ із змінами та доповненнями , у результаті чого занижено до сплати в бюджет податок на доходи з фізичних осіб у розмірі 218855,93 грн.;
- п.49.1 п.49.2, пп.49.18.4 п.49.18 ст. 49, пп. 168.1.3 п.168.3. ст.168, “в” п. 176.1 ст.176, п. 179.1 ст.179 Податкового Кодексу України 02.12.2010 №2755-VІ із змінами та доповненнями – не подано декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік;
- п. 16 прим. 1 підрозділ 10 Розділу ХХ Податкового Кодексу України 02.12.2010 №2755-VІ із змінами та доповненнями, а саме: сума доходу не задекларована, сума збору не сплачена в розмірі 18237,99 грн.
На підставі висновків вищевказаного акту перевірки, ГУ ДПС у Харківській області винесені податкові повідомлення-рішення: 
          №00000273305 від 20.01.2020 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання по податку з доходів фізичних осіб на суму  273 569,91 грн. в тому числі за податковим зобов`язанням - 218 855,93 грн. та за штрафними санкціями - 54 713,98 грн.;
          №00000283305 від 20.01.2020 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на суму 22 797,50 грн. в тому числі за податковим зобов`язанням – 18 237,99 грн. та за штрафними санкціями - 4 559,50 грн.; 
          №00000263305 від 20.01.2020 року, яким застосовано штрафні санкції у розмірі 170 грн.
Не погоджуючись із вказаними рішеннями податкового органу, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 20.01.2020 року №00000263305,  №00000273305 та №00000283305 ГУ ДПС у Харківській області діяло всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з`ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішень, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване ці рішення, чим порушено законні інтереси платника податків.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно п. 1.1 ст. 1 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI він регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
При цьому, положеннями пп. 75.1.2 п.75.1 ст. 75 Податкового Кодексу України передбачено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
Документальною невиїзною позаплановою електронною перевіркою за заявою платника податків (далі - електронна перевірка) вважається перевірка, що проводиться на підставі заяви, поданої платником податків з незначним ступенем ризику, визначеним відповідно до пункту 77.2 статті 77 цього Кодексу, до контролюючого органу, в якому він перебуває на податковому обліку. Заява подається за 10 календарних днів до очікуваного початку проведення електронної перевірки, але не раніше офіційного повідомлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, про запровадження проведення такої перевірки для відповідних платників податків: які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності; суб`єктів господарювання мікро-, малого; середнього підприємництва; інших платників податків. Форма заяви, порядок її подання, прийняття рішення про проведення електронної перевірки встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Відповідно до пп. 78.1.2 п.78.1 ст. 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.
Відповідно до п.78.4 ст.78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.
За правилами пункту     79.2     статті     79 ПК України     документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
При цьому, незважаючи на проголошену пунктом 79.3 статті 79 ПК України необов`язковість присутності платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок, останній має право бути присутнім, що також узгоджується із приписами підпункту 17.1.6пункту 17.1 статті 17 ПК України.
Сам вид перевірки (позапланова невиїзна), без надання платнику податків права на подання відповідних пояснень та документів, що стосуються предмету перевірки, позбавляє контролюючий орган можливості об`єктивно здійснити аналіз законності діяльності такого платника й дійти обґрунтованих висновків стосовно податкового правопорушення.
Отже, з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку.
Аналізуючи наведені норми, колегія суддів зазначає, що законодавством встановлений обов`язок контролюючого органу повідомити платника податків про дату початку та місце проведення перевірки, а платнику, в свою чергу, гарантується право оскаржувати рішення контролюючого органу про проведення перевірки стосовно нього. Реалізація такого права за відсутності обов`язку у контролюючого органу повідомляти про перевірку до її проведення була б неможливою.
Як вбачаєтьсґ із матеріалів справи, відповідачем не надано належних доказів щодо своєчасного направлення наказу №1766 від 05.11.2019р. «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 » та письмового повідомлення від 07.11.2019 № 153 про дату початку та місце проведення перевірки, повідомлення від 07.11.2019 № 1623/Т/20-40-33-05-14,  станом на  час проведенняф перевірки . 
Не отримання позивачем наказу Головного управління ДПС у Харківській області №1766 від 05.11.2019р. «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 » та письмового повідомлення від 07.11.2019 № 153 про дату початку та місце проведення перевірки, повідомлення від 07.11.2019 № 1623/Т/20-40-33-05-14 до початку проведення перевірки, позбавило позивача можливості реалізації свого права на ознайомлення із ними до початку здійснення контрольного заходу та подання відповідних пояснень й документів.
Невиконання вимог пункту 79.2  статті  79 ПК України  призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої, а саме - компетенції у податкового органу на прийняття акту індивідуальної дії (податкового повідомлення-рішення).
Вказані підстави є самостійними підставами для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. 
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 24 січня 2019 року у справі №826/500/15, від 04 лютого 2019 року у справі №807/242/14, від 11 липня 2019 року у справі № 804/8855/14, від 06 лютого 2020 року у справі №821/543/16, від 27 лютого 2020 року у справі №811/3206/15, від 03 квітня 2020 року у справі №814/122/17,           від 26 березня 2020 року у справі №813/823/16, від 24 квітня 2020 року у справі №0440/5997/18, від 17 червня 2020 року у справі №807/1672/15, від 29 жовтня 2020 року у справі №520/11034/18, від 22 грудня 2020 року у справі №815/3151/15, від 24 грудня 2020 року у справі № 160/3053/19, від 09 лютого 2021 року у справі №804/3329/15.
З матеріалів справи вбачається, що 24.12.2015 року між громадянином України ОСОБА_1 (ПОЗИЧАЛЬНИК) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СП ЗЕРНО-ІНВЕСТ» укладений договір № 2412-2Ф про надання поворотної фінансової допомоги.
Відповідно до п.1.1 договору визначено, що Позикодавець надає Позичальнику поворотну фінансову допомогу грошові кошти, а Позичальник зобов`язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених даним договором.
Пунктом 2.1 вказаного договору також передбачено, що поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України в межах суми 10 000 000 грн.
Згідно п. 2.3 - загальна сума поворотної фінансової допомоги, визначена в п. 2.1, надається Позикодавцем частками, за попередньою домовленістю сторін, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Позичальника.
До того ж, умовами договору від 24.12.2015 року № 2412-2Ф сторони також узгодили строки надання та повернення поворотної фінансової допомоги, а саме:
Пунктом 2.4 закріплено - поворотна фінансова допомога надається до 31 грудня 2016 року. 
Пунктом 3.1 закріплено - поворотна фінансова допомога підлягає поверненню до 31 грудня 2016 року.
До того ж п. 8.1 договору зазначено, що Даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2016 року, а в частині взаєморозрахунків, до їх повного здійснення.
Крім того, 11.01.2016р. між громадянином України ОСОБА_1 (ПОЗИЧАЛЬНИК) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СП ЗЕРНО-ІНВЕСТ» укладений договір № ЗІ 1101-4Ф про надання поворотної фінансової допомоги.
Як встановлено в акті перевірки на стор.7, за договором №2412-2Ф від 24.12.2015р. Позивачем було отримано 615866,28 грн. та за договором №ЗІ 1101-4Ф від 11.01.2016р. – 600000,00 грн.
З метою виконання умов вказаного договору ОСОБА_1 повернув надану йому поворотну фінансову допомогу у строки, який визначений договорами, суми поворотної фінансової допомоги поверталися шляхом внесення грошових коштів у касу товариства), а саме - до 31.12.2016 року, про що свідчать наступні первинні документи:
- згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №11(04.03.2016р.) на підставі договору про надання фінансової допомоги № 2412-2Ф від 24.12.2015 року прийнято від ОСОБА_1 - 115 866,28 грн.;
- згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №7(03.03.2016р.) на підставі договору про надання фінансової допомоги № 2412-2Ф від 24.12.2015 року прийнято від    ОСОБА_1 - 500 000,00 грн.;
- згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №15(07.03.2016р.) на підставі договору про надання фінансової допомоги № ЗІ 1101-4Ф від 11.01.2016 року прийнято від ОСОБА_1 - 500 000,00 грн.;
- згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №19(08.03.2016р.) на підставі договору про надання фінансової допомоги № ЗІ 1101-4Ф від 11.01.2016 року прийнято від ОСОБА_1 - 100 000,00 грн.;
П.п. 14.1.257 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає поняття "фінансової допомоги", яка надається на безповоротній або поворотній основі. Так, безповоротна фінансова допомога - це: - сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; - сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; - сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності; - основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних).
Поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.
Оподаткування доходів фізичних осіб врегульовано розділом ІV Податкового кодексу України, статтею 177 якого (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка в грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаної з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця (пункт 177.2).
Статтею 164 Податкового кодексу України (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом (пункт 164.1).
Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу (абзац 4 пункту 164.1) (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).
Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (підпункт 164.1.1 пункту 164.1) (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).
Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу (підпункт 164.1.3 пункту 164.1) (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до підпункту 164.2.2 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов цивільно-правового договору.
При дослідженні формування загального річного оподатковуваного доходу позивача для визначення чистого оподатковуваного доходу, який є об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб, судом встановлено наступне.
Так, згідно абз. ґ) п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України чітко визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми безповоротної фінансової допомоги (крім суми процентів умовно нарахованих на таку допомогу).
До того ж, п.п. 165.1.31 п. 165.1 статті 165 Податкового Кодексу України визначено - до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи - основна сума поворотної фінансової допомоги, наданої платником податку іншим особам, яка повертається йому, основна сума поворотної фінансової допомоги, що отримується платником податку.
Отже, дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що в даному випадку позивач отримував від ТОВ «СП Зерно-Інвест» саме поворотну фінансову допомогу згідно договорів, а тому згідно положень Податкового кодексу України така сума поворотної фінансової допомоги цілком правомірно не включена платником податків до загального місячного (річного) оподаткованого доходу такого платника, та відповідно останній зобов`язаний був подавати до контролюючого органу декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік.
Так, в акті перевірки контролюючий орган самостійно підтверджує факт, що між позивачем та ТОВ «СП Зерно-Інвест» укладений договір про надання поворотної фінансової допомоги, але ж в цьому ж акті перевірки контролюючий орган безпідставно вказує, що отримана сума коштів - поворотної фінансової допомоги є безповоротною фінансовою допомогою, яка підлягає включенню до загального річного оподаткованого доходу, посилаючись лише на відсутність доказів повернення цієї поворотної фінансової допомоги.
Таким чином, на момент проведення перевірки позивача в розпорядженні відповідача перебували копії квитанцій до прибуткових касових ордерів, що підтверджують факт повернення на користь ТОВ «СП Зерно-Інвест» поворотної фінансової допомоги.
Умовами договору про надання поворотної фінансової допомоги, а саме п. 3.2 передбачено - повернення грошових коштів проводиться шляхом зарахування грошових коштів на особовий рахунок ТОВ «СП Зерно-Інвест» в установі банку.
Відповідно до ч. 1 статті 1087 ЦК України, розрахунки за участю фізичних осіб, не пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, можуть провадитися у готівковій або в безготівковій формі за допомогою розрахункових документів у електронному або паперовому вигляді.
Оскільки позичальником за договором про надання поворотної фінансової допомоги є фізична особа, яка отримувала ці кошти згідно до п. 2.5 договору для свої потреб, отже розрахунки за вказаним договором не пов`язані із здійсненням позивачем - фізичною особою підприємницької діяльності.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач як фізична особа, враховуючи умови діючого законодавства мав право повертати отриману суму поворотної фінансової допомоги як на розрахунковий рахунок підприємства позикодавця, так і шляхом внесення готівки в касу підприємства, отже позивач не порушив умови діючого законодавства України, повертаючи на вимогу директора ТОВ «СП Зерно-Інвест» поворотну фінансову допомогу у касу підприємства, оскільки це не заборонено ст. 1087 ЦК України.
Судом апеляційної інстанції також з`ясовано, що ГУ ДПС у Харківській області в акті перевірки від 06.06.2018 року посилається на наявність кримінального провадження № 32016220000000129 від 11.05.2016 року, з цього приводу суд зазначає на наступному.
Відповідно до ч. 6 статті 78 КАСУ визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Враховуючи вищевикладене, суд зазначає на тому, що в акті перевірки відсутня інформація щодо наявності вироку суду у вищевказаному кримінальному провадженні або наявності будь-яких інших вироків судів, які стосуються позивача по справі, під час розгляду справи у суді таких вироків також надано не було.
Оцінка документів, як письмових доказів, здійснюється відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого у статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною другою якої визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Крім того, колегія суддів зазначає, що сам факт наявності вироків, ухвалених на підставі угод у кримінальному провадженні, не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин, встановлених у вироках, які набрали законної сили.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у рішенні від 19.09.2018 р. у справі № 809/2438/15
А тому суд вказує, що враховуючи встановлені обставини, а також умови укладеного договору про надання поворотної фінансової допомоги, позивачем надані до суду відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності свідчать про факт вчинення господарської операції та її виконання, натомість доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження, оскільки з урахуванням закріпленої в ст. 204 Цивільного кодексу України презумпції правомірності правочину, а також враховуючи вимоги ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, за якою обов`язок доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається на такого суб`єкта, контролюючий орган має надати суду належні, достовірні та беззаперечні докази своїх тверджень.
Приймаючи рішення, колегія суддів звертає увагу на те, що взаємовідносини позивача та ТОВ “СП Зерно-Інвест” є цивільними правовідносинами.
Факт отримання позивачем коштів сторонами, як вбачається з матеріалів скправи, не оспорюється.
Колегія суддів також зазначає, що позивач має документи на підтвердження факту повернення коштів.
Недійсність цих документів, як і факт відсутності розрахунку, належними доказами не підтверджено. Відсутні будь які об`єктивні докази щодо підробки цих документів.
Крім того слід зазначити, що висновок експерта на який посилається відповідач не може вважатись доказом  з огляду і на те, що кримінально-процесуальне законодавство, а саме ст. 101 КПК України передбачає, що кожна сторона кримінального провадження має право надати суду висновок експерта; висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідних постанові, ухвалі, вироку. Тобто, наданий відповідачем висновок, як і інші можливі висновки експертів з протилежним змістом, підлягають належній правовій оцінці судом саме в межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.05.2016 року за № 32016220000000129.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що в акті перевірки відсутня інформація щодо наявності вироку суду у вищевказаному кримінальному провадженні або наявності будь-яких інших вироків судів, які стосуються позивача по справі, під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції таких вироків також надано не було..
Щодо доводів контролюючого органу про те, що позивачем у порушенні п. 16-1 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України не задекларована та не сплачена сума військового збору у розмірі 18 237,99 грн., колегія суддів зазначає наступне.
Контролюючим органом не враховані положення п.п. 1.7. п. 16-1 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України, де чітко визначено - звільняються від оподаткування збором доходи, що згідно з розділом IV цього Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою), крім доходів, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.18, 165.1.25, 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.
Отже, оскільки згідно п.п. 165.1.31 п. 165.1 статті 165 Податкового Кодексу України визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються основна сума поворотної фінансової допомоги, що отримується платником податку, тому, вказані доходи звільняються від оподаткуванням військовим збором.
Таким чином, беручи до уваги встановлені обставини, а також умови укладеного договору про надання поворотної фінансової допомоги, колегія суддів доходить висновку що позивачем надані до суду  первинні документи, які в сукупності свідчать про факт вчинення господарської операції та її виконання.
Натомість доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження, оскільки з урахуванням закріпленої в ст. 204 Цивільного кодексу України презумпції правомірності правочину, а також враховуючи вимоги ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, за якою обов`язок доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається на такого суб`єкта, контролюючий орган має надати суду належні, достовірні та беззаперечні докази своїх тверджень.
Наявність підстав передбачених п.п. 14.1.257 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України для визнання фінансової допомоги, наданої позивачу, безповоротною відповідачем не доведено.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів належним чином правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, отже належним способом захисту прав позивача буде саме скасування податкових повідомлень-рішень.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 20.01.2020 року №00000263305,  №00000273305 та №00000283305 ГУ ДПС у Харківській області діяло всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з`ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішень, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване ці рішення, чим порушено законні інтереси платника податків.
Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.04.2021 року по справі № 520/1195/2020 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової служби України в особі Головного управління ДПС у Харківській області, утвореної на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.04.2021 по справі № 520/1195/2020 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.О. Кононенко	
Судді	(підпис)  (підпис) 	О.М. Мінаєва    В.А. Калиновський   	
Повний текст постанови складено  02.11.2021 року