ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
04 жовтня 2021 року           справа №200/2928/21-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),
суддів Гайдара А.В., Міронової Г.М.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1  на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року у справі  № 200/2928/21-а (головуючий І інстанції Ушенко С.В. ) за позовом   ОСОБА_1  до  Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області, третя особа - Державний нотаріус Першої Краматорської державної нотаріальної контори Фареник Олег Олександрович  про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії ,- 

                                                       УСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області, в якому просила  визнати протиправною бездіяльність щодо видачі на запит державного нотаріуса Першої Краматорської державної нотаріальної контори інформації про розмір недоотриманої ОСОБА_2 пенсії за період з 01.02.2015 по 08.11.2017 та зобов`язати надати державному нотаріусу Першої Краматорської державної нотаріальної контори Фареник О.О. довідку про суму пенсії, що належала пенсіонерові ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю за період з 01.02.2014 по 08.11.2017 в сумі 153  837,18 грн.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року закрито провадження в адміністративній справі № 200/2928/21-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м.Краматорську Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду. 
Обґрунтування апеляційної скарги. 
Висновок суду першої інстанції про наявність між позивачем та відповідачем спору про право на недоотриману пенсію є необґрунтованим, оскільки може виникати лише після отримання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Позивач не отримав свідоцтво про право на спадщину на недоотриману пенсію за період з 01.02.2015 по 08.11.2017 року. 
Посилання суду на правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №368/11604/19, №368/11604/19, №642/6946/18, від 04.03.2020 у справі №219/11809/15-а є необґрунтованим, оскільки зазначені постанови ухвалені у справах за іншим предметом спору. 
Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Фактичні обставини справи. 
Відповідно до позовної заяви позивач ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Донецьк Донецької області. 
Нотаріусом Першої Краматорської державної нотаріальної контори Фареник О.О. 24.12.2020 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстровано в реєстрі за №2-3267, за яким ОСОБА_1 є спадкоємцем майна ОСОБА_2 , спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з недоотриманої пенсії у розмірі 437 327, 56 грн., належність якої померлому підтверджується листом Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області від 09.11.2020 № 0531-03-5/11311 (а.с. 11).
Листом від 03.03.2021 № 0531-02-8/4897 Управління Пенсійного фонду України в у м. Краматорську Донецької області на адвокатський запит представника позивача повідомило, що заборгованість по пенсії ОСОБА_2 за період з 01.02.2015 по 30.06.2020 складає 591164,74 грн.
Згідно статті 46 Закону України від 09.07.2003 №1058 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачується за минулий час, але не-більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.
Зазначено, що ОСОБА_2 відповідно до пункту 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, не вживав заходів, спрямованих на отримання належної йому суми пенсійних виплат та у зв`язку з цим не зміг отримувати вказані виплати, тобто реалізувати гарантоване Конституцією право. А саме не скористався правом звернення із заявою про поновлення виплати пенсії із урахуванням вимог чинного законодавства, в тому числі яке регулює забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб.
Враховуючи вимоги ст. 46 Закону №1058, залишок недоотриманої пенсії на 24.12.2020 у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , розраховується за три роки перед днем звернення за недоотриманою пенсією по місяць смерті включно з 23.12.2017 по 30.06.2020 та складає 421471,62 грн. (а.с. 14).
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що даний спір за своєю суттю стосується отримання позивачем спадщини, має приватно-правовий характер та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства. 
Оцінка суду. 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" вказав: фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, "встановленим законом".
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
На підставі пунктів 1, 2 частини першої статі 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому:
хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або
хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або
хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Аналіз вищезазначених норм закону свідчить про те, що до юрисдикції адміністративних судів віднесено розгляд тільки тих справ, де предметом спору є порушення прав, свобод чи інтересів конкретної особи з боку суб`єкта владних повноважень саме у сфері публічно-правових відносин. При цьому владні повноваження повинні здійснюватися відповідним суб`єктом саме в сфері публічно-правових відносин і стосуватися безпосередньо конкретної особи. Спори з приводу владних управлінських рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені у межах приватних правовідносин, до адміністративної юрисдикції не відносяться.
Як свідчать матеріали справи позивач є спадкоємцем ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилась спадщина на майно.
За життя ОСОБА_2 була нарахована, але не виплачена пенсія за період з 23.12.2017 по 30.06.2020 у розмірі 421 471,62 гривень.
Нотаріусом Першої Краматорської державної нотаріальної контори Фареник О.О. 24.12.2020 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстровано в реєстрі за №2-3267, за яким ОСОБА_1 є спадкоємцем майна ОСОБА_2 , спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з недоотриманої пенсії у розмірі 437 327, 56 грн., належність якої померлому підтверджується листом Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області від 09.11.2020 № 0531-03-5/11311 (а.с. 11).
Листом від 03.03.2021 № 0531-02-8/4897 Управління Пенсійного фонду України в у м. Краматорську Донецької області на адвокатський запит представника позивача повідомило, що заборгованість по пенсії ОСОБА_2 за період з 01.02.2015 по 30.06.2020 складає 591164,74 грн.
Згідно запиту Державного нотаріусу від 06.11.2020 року №3024/02-14 було надано відповідь про залишок недоотриманої пенсії листом від 09.11.2020 року №0531-03-5/11311.
В даному листі зазначено, що залишок недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 буде розраховуватись за три роки, перед днем звернення за недоотриманою пенсією по місяць смерті включно. 
Конституцією України (стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до  Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до частини першої статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.
Відповідно до  статті 52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"  сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій  статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.
Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Зміст частини третьої статті 52 Закону також узгоджується зі змістом  статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями  Закону України "Про пенсійне забезпечення", де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Відповідно до  статті 1227 Цивільного кодексу України  суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що оскільки грошові кошти недоотриманої пенсії увійшли до спадкового майна, їх отримання регулюється спадковим законодавством.
Згідно з частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Виходячи з наведеного, суд зазначає, що не є публічно-правовим спір за участю суб`єкта владних повноважень публічного права, з одного боку, та суб`єкта приватного права - фізичної особи, коли управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на створення, зміну або припинення її цивільних прав. В даному випадку слід виходити з природи спірних правовідносин, хоча однією зі сторін у ньому виступає особа публічного права, проте спірні правовідносини врегульовані нормами цивільного законодавства. У спірних правовідносинах у цьому випадку реалізується не публічний, а приватний інтерес.
Оскільки між позивачем та відповідачем виник приватноправовий спір, який випливає не з публічно-правових, а із цивільних правовідносин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позов ОСОБА_1  слід вирішувати в порядку цивільного судочинства.
Правильність вищевказаних висновків суду в частині юрисдикції спору підтверджується практикою Верховного Суду, яка відображена в постанові від 14 червня 2018 року по справі № 527/346/16-ц, та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року по справі № 286/3516/16-ц.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення в цій частині є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                   ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року у справі  № 200/2928/21-а - залишити без задоволення. 
Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року у справі  № 200/2928/21-а - залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 04 жовтня 2021 року, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст. 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 04 жовтня 2021 року.

Головуючий суддя                                                                                 І.Д. Компанієць

Судді                                                                                          А.В. Гайдар

                                                                                                   Г.М. Міронова