ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" листопада 2021 р.           Справа№ 910/8124/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Мартюк  А.І.
суддів:            Зубець  Л.П. 
          Алданової  С.О. 
 
при секретарі          Загрунній Л.І.

за участю представників
від позивача: не з`явились
від відповідача: не з`явились

розглянувши у відкритому судовому 
засіданні апеляційну 
скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ 
"ЖИТОМИРСЬКІ ЛАСОЩІ"
на рішення          Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 р.
у справі          № 910/8124/21 (суддя - Гумега О.В.)
за позовом          Товариства з обмеженою відповідальністю "СФЕРА-ПЛЮС"
до                    Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ 
                    "ЖИТОМИРСЬКІ ЛАСОЩІ"
про                    стягнення 1 122 597,50 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СФЕРА-ПЛЮС» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «ЖИТОМИРСЬКІ ЛАСОЩІ» з вимогами про стягнення 1 122 597,50 грн на підставі Договору поставки № 2204-01 від 22.04.2016, з яких: 955 495,08 грн основного боргу, 63 482,74 грн пені, 15 405,10 грн 3% річних, 88 214,58 грн інфляційних втрат.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати за поставлений позивачем товар на підставі Договору.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.05.2021 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «СФЕРА-ПЛЮС» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/8124/21, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).
23.07.2021 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог. 
Відповідно до зазначеної заяви про зменшення позовних вимог позивач просив суд зменшити розмір позовних вимог на суму 700 000,00 грн в частині стягнення суми основного боргу, інші вимоги, викладені позивачем у позовній заяві, залишив без змін. В обгрунтування поданої заяви позивач повідомив суд про те, що відповідач в добровільному порядку перерахував на рахунок позивача кошти у загальній сумі 700 000,00 грн (24.05.2021 - 50 000,00 грн, 16.06.2021 - 500 000,00 грн, 29.06.2021 - 150 000,00 грн), на підтвердження чого долучив до заяви копії відповідних платіжних доручень, зазначив, що перераховані відповідачем кошти позивачем зараховано як часткове погашення суми основного боргу за Договором.
Судом першої інстанції не прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, яка фактично подана до суду 20.07.2021, на підставі ч.ч. 1,4 ст. 116 ГПК України, в зв`язку з пропущенням процесуального строку подання заяви про зменшення розміру позовних вимог, який сплив 28.06.2021р.
Разом з цим, судом долучено до матеріалів справи копії платіжних доручень № 572 від 24.05.2021 № 10550 від 16.06.2021, № 922 від 29.06.2021, які підтверджують сплату відповідачем на користь позивача грошових коштів за Договором у загальній сумі 700 000,00 грн, копії яких додано відповідачем до відзиву на позову заяву та клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а позивачем до заяви про зменшення розміру позовних вимог.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 закрито провадження у справі № 910/8124/21 в частині стягнення основного боргу в розмірі 700 000 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 року по справі №910/8124/21 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ЖИТОМИРСЬКІ ЛАСОЩІ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СФЕРА-ПЛЮС" 255 495,08 грн (двісті п`ятдесят п`ять тисяч чотириста дев`яносто п`ять гривень 08 коп.) основного боргу, 56 704,38 грн (п`ятдесят шість тисяч сімсот чотири гривні 38 коп.) пені, 13 284,35 грн (тринадцять тисяч двісті вісімдесят чотири гривні 35 коп.) 3% річних, 73 161,66 грн (сімдесят три тисячі сто шістдесят одну гривню 66 коп.) інфляційних втрат та 16 479,68 грн (шістнадцять тисяч чотириста сімдесят дев`ять гривень 68 коп.) судового збору. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ЖИТОМИРСЬКІ ЛАСОЩІ" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 року по справі № 910/8124/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СФЕРА-ПЛЮС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ЖИТОМИРСЬКІ ЛАСОЩІ" про стягнення 255 495,08 грн (двісті п`ятдесят п`ять тисяч чотириста дев`яносто п`ять гривень 08 коп.) основного боргу, 56 704,38 грн (п`ятдесят шість тисяч сімсот чотири гривні 38 коп.) пені, 13 284,35 грн (тринадцять тисяч двісті вісімдесят чотири гривні 35 коп.) 3% річних, 73 161,66 грн (сімдесят три тисячі сто шістдесят одну гривню 66 коп.) інфляційних втрат та 16 479,68 грн (шістнадцять тисяч чотириста сімдесят дев`ять гривень 68 коп.) судового збору та надати розстрочку виконання рішення суду на 3 місяці рівними частинами, а саме: 138 375,05 грн до 20.09.2021 року, 138 375,05 до 20.10.2021 року; 138 375,05 грн до 20.11.2021 року. Також, Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ЖИТОМИРСЬКІ ЛАСОЩІ" просить поновити строк на апеляційне скарження рішення.
Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2021 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ЖИТОМИРСЬКІ ЛАСОЩІ" передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І. (головуючий суддя), Євсіков О.О., Сітайло Л.Г.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2021 року задоволено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 року по справі № 910/8124/21 та поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ЖИТОМИРСЬКІ ЛАСОЩІ" зазначений строк. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ЖИТОМИРСЬКІ ЛАСОЩІ" та призначено справу до розгляду на 20.09.2021 р. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 року по справі № 910/8124/21. Витребувано з Господарського суду міста Києва    справу №910/8124/21 Товариства з обмеженою відповідальністю "СФЕРА-ПЛЮС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ЖИТОМИРСЬКІ ЛАСОЩІ" про стягнення 1 122 597,50 грн.
08.09.2021 р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій останній зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм чинного законодавства, тому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 року по справі № 910/8124/21 без змін.
17.09.2021 р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Розпорядження № 09.1-08/4515/21 Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2021 року, у зв`язку з перебуванням суддів Євсікова О.О. та Сітайло Л.Г. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/8124/21.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2021 року апеляційну скаргу у справі №910/8124/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді: Зубець Л.П., Алданова С.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2021 р. справу №910/8124/21 прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду. Клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ЖИТОМИРСЬКІ ЛАСОЩІ" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задовольнити. Розгляд справи №910/8124/21 призначено на 13.10.2021 р.
13.10.2021 р. судове засідання не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді Мартюк А.І. у відпустці.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.11.2021 призначено справу № 910/8124/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ЖИТОМИРСЬКІ ЛАСОЩІ" на рішення Господарського міста Києва від 28.07.2021 р. на 16.11.2021, у зв`язку з перебуванням судді Мартюк А.І. на лікарняному з 18.10.2021 по 29.10.2021р.
16.11.2021р. представники сторін у судове засідання не з`явились. Причини неявки суду не повідомили, хоча про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.
Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до п. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників сторін. 
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, 22.04.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СФЕРА-ПЛЮС» (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «ЖИТОМИРСЬКІ ЛАСОЩІ» (відповідач) був укладений Договір поставки № 2204-01 (далі - Договір або Договір № 2204-01 від 22.04.2016), відповідно до п. 2.1 якого виконавець бере на себе зобов`язання поставити замовнику, а замовник бере на себе зобов`язання своєчасно оплатити та прийняти пакувальний матеріал з друком (далі - товар) на умовах даного Договору. Найменування, структура матеріалу, кількість товару, строки поставки та вартість товару обумовлюються сторонами у специфікаціях, відповідно до заявок, які складаються окремо на кожну партію товару, підписуються обома сторонами і являються невід`ємною частиною даного Договору (п. 2.2 Договору).
Договір набирає чинності з моменту двохстороннього підписання сторонами та діє до 31.12.2016 року. Договір зберігає свою силу після закінчення строку його дії до повного виконання сторонами обов`язків, які виникли під час дії Договору (п. 11.8 Договору).
Угодами № 3 від 03.01.2017, № 2 від 02.01.2018, № 3 від 03.01.2019, № 4 від 03.01.2020 та № 5 від 04.01.2021 сторони продовжували термін дії Договору № 2204-01 від 22.04.2016, зокрема, Угодою № 5 від 04.01.2021 сторони домовились продовжити термін дії Договору до 31.12.2021 року включно.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.
Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За своїм змістом та правовою природою укладений сторонами договір є договором поставки.
Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України  за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору № 2204-01 від 22.04.2016 та Специфікацій № 268 від 19.10.2020, № 270 від 23.10.2020, № 271 від 28.10.2020, № 272 від 03.11.2020, № 273 від 23.11.2020, № 275 від 15.12.2020, № 276 від 15.12.2020, № 277 від 15.12.2020, № 278 від 15.12.2020, № 279 від 28.12.2020, № 280 від 15.01.2021, № 281 від 11.02.2021, № 283 від 15.03.2021 та № 285 від 19.03.2021, позивач у період з 19.11.2020 по 29.03.2021 здійснив поставку товару, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними: № РН-1911-01, № РН-1911-02, № РН-1911-03, № РН-1911-04, № РН-1911-05, № РН-1911-06, № РН-1911-07 від 19.11.2020; № РН-2611-01 та № РН-2611-02 від 26.11.2020; № РН-2711-02 від 27.11.2020; № РН-0912-03, № РН-0912-04 від 09.12.2020; № РН-1012-01 від 10.12.2020; № РН-2112-01 від 21.12.2020; № РН-1201-02, № РН-1201-03, № РН-1201-04, № РН-1201-05, № РН-1201-06, № РН-1201-07 від 12.01.2021; № РН-2201-01 від 22.01.2021; № РН-2202-01 від 22.02.2021; № РН-2603-02, № РН-2603-03, № РН-2603-04, № РН-2603-05 від 26.03.2021; № РН-2903-01, № РН-2903-02 від 29.03.2021 на загальну суму 4 459 769,37 грн.
Вказані видаткові накладні підписані представниками обох сторін без жодних заперечень та зауважень, та скріплені їх печатками.
Поставка товару позивачем відповідачу також підтверджується наявними в матеріалах справи товарно-транспортними накладними № РН-1911-01, № РН-1911-02, № РН-1911-03, № РН-1911-04, № РН-1911-05, № РН-1911-06, № РН-1911-07 від 19.11.2020; №_2711-11 від 27.11.2020; № РН-1012-01 від 10.12.2020; №_2112-10 від 21.12.2020, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками.
Судом встановлено, що позивач щоразу направляючи електронні листи відповідачу про готовність товару до відвантаження, повідомляв останнього про існуючу заборгованість та просив погасити заборгованість. Матеріали справи містять належним чином завірені роздруківки електронних листів позивача до відповідача від 06.11.2020, від 03.12.2020, від 29.12.2020, від 06.01.2021, від 21.01.2021 та від 24.03.2021.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про неналежне виконання відповідачем зобов`язань за Договором № 2204-01від 22.04.2016 щодо оплати товару, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 955 495,08 грн основного боргу, 63 482,74 грн пені, 15 405,10 грн 3% річних, 88 214,58 грн інфляційних втрат.
Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
За змістом ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до п. 3.1 Договору замовник перераховує грошові кошти на поточний рахунок виконавця у розмірі 100% від вартості товару, що вказана у відповідній специфікації, протягом 2 (двох) банківських днів з моменту виставлення рахунку-фактури.
Згідно п. 11.4 Договору сторони у відповідній специфікації можуть домовитись про інші умови виконання замовлення поставки товару. В такому випадку для визначення прав та обов`язків сторін діють умови, що вказані у специфікації. Такі умови розповсюджуються виключно на партію товару, яка обумовлена у специфікації.
Судом встановлено, що згідно Специфікацій № 268 від 19.10.2020, № 270 від 23.10.2020, № 271 від 28.10.2020, № 272 від 03.11.2020, № 273 від 23.11.2020, № 275 від 15.12.2020, № 276 від 15.12.2020, № 277 від 15.12.2020, № 278 від 15.12.2020, № 279 від 28.12.2020, № 280 від 15.01.2021, № 281 від 11.02.2021, № 283 від 15.03.2021 та № 285 від 19.03.2021 сторони погодили, що оплата партій товару відповідно до зазначених Специфікацій здійснюється замовником на поточний рахунок виконавця у розмірі 100% від вартості партії товару, що вказана у рахунку, на протязі 30 (тридцяти) календарних днів з моменту повідомлення про готовність товару.
Відповідно до наявних в матеріалах справи банківських виписок по рахунку позивача, судом встановлено, що у період листопада 2020 року по березень 2021 року відповідачем було частково сплачено грошові кошти за поставлений позивачем товар у загальному розмірі 3 504 274,29 грн.
Станом на час звернення з даним позовом до суду заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар становить 955 495,08 грн (4 459 769,37 грн - 3 504 274,29 грн = 955 495,08 грн).
Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.
Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Судом встановлено, що 24.05.2021, 16.06.2021 та 29.06.2021 відповідач сплатив на користь позивача грошові кошти в загальному розмірі 700 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 572 від 24.05.2021, № 10550 від 16.06.2021 та № 922 від 29.06.2021.
Колегія суддів вважає, що місцевим судом правомірно закрито провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 700 000,00 грн, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.
З урахування викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 255 495,08 грн (955 495,08 грн - 700 000,00 грн = 255 495,08 грн), оскільки факт наявності боргу у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований.
Також, позивач просить стягнути з відповідача 63 482,74 грн пені, 15 405,10 грн 3% річних, 88 214,58 грн інфляційних втрат.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 63 482,74 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Судом встановлено, що відповідач, в порушення умов договору, у визначений строк зобов`язання щодо оплати товару за поставлений товар не здійснив, та є таким, що прострочив виконання зобов`язання.
Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України  порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтею 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. 
Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.
Відповідно до положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. 
Пунктом 8.4 Договору сторони погодили, що за порушення строків оплати, передбачених даним Договором, замовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми фактичної заборгованості за кожен день прострочення, починаючи з дня, наступного за днем настання строку оплати за весь період прострочення.
Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Нарахування пені починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, при цьому день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені.
Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.
У відповідності до ст. 1,3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Перевіривши розрахунок пені, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 56 704,38 грн.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 15 405,10 та інфляційних втрат у розмірі 88 214,58 грн, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.
При цьому слід зауважити, що у випадках порушення грошового зобов`язання суд не має правових підстав приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).
З огляду на зазначене, колегія суддів перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, що місцевий суд дійшов правомірного висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в розмірі 13 284,35 грн та інфляційних втрат в розмірі 73 161,66 грн.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч. ч. 1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у ч.1 ст. 74 ГПК України.
Отже, за загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Обов`язок доказування тих або інших обставин справи визначається предметом спору.
Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача.
Суд апеляційної інстанції, серед іншого, враховує, що у відповідності до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. 
Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).
Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення прийнято місцевим господарським судом з порушенням норм процесуального та матеріального права, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду у справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ЖИТОМИРСЬКІ ЛАСОЩІ".
Керуючись ст. ст. 129, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ЖИТОМИРСЬКІ ЛАСОЩІ" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду м. Києва від 27.07.2021 р. у справі № 910/8124/21 - залишити без змін.
3. Поновити дію рішення Господарського суду м. Києва від 27.07.2021 р. у справі № 910/8124/21.
4. Судові витрати за розгляд апеляційних скарг покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ЖИТОМИРСЬКІ ЛАСОЩІ". 
5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України. 
Повний текст постанови складено та підписано 29.11.2021р., в зв`язку з виходом судді Алданової С.О. з відпустки. 

Головуючий суддя                                                            А.І. Мартюк 

Судді                                                                                Л.П. Зубець

                                                                                С.О. Алданова