П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/10003/21 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Попова О.Г.
Суддя-доповідач -  Граб Л.С.   
07 грудня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Граб Л.С. 
суддів:  Смілянця Е. С.  Сторчака В. Ю. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
25.05.2021 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (далі ГУ Держгеокадастру) в якому просила збов`язати відповідача провести державну реєстрацію права власності на земельну ділянку зі зміненою площею 0,0462 га за кадастровим номером 1810900000:01:005:0592 за   ОСОБА_2 .
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.
25.10.2021 від відповідача  через канцелярію суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, в зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.
Враховуючи норми ч.2 ст.313 КАС України, згідно яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегією суддів вирішено перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки за кадастровим номером 1810900000:01:005:0592, цільове призначення земельної ділянки-для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0557 га.
Як вказує, позивач, у 2011 році при оформленні технічної документації із землеустрою на ім`я ОСОБА_1 Малинським міським комунальним підприємством "Земельно-кадастрове бюро"   допущено технічну помилку, а саме-замість  розміру земельної діляки 0,0462 га помилково  зазначено 0,0557 га. 
13.08.2020 року ОСОБА_1 звернулася до Державного кадастрового реєстратора  з письмовою заявою, в якій просила провести державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,0462 за кадастровим номером 1810900000:01:005:0592.
Проте, Державний кадастровий реєстратор ГУ Держгеокадастру в Житомирській області  повідомив ОСОБА_1 про  відмову в прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру у зв`язку з тим, що документи подані не в повному обсязі, оскільки не надана технічна документація у паперовому або в електронному вигляді. Додатково повідомлено, що державна реєстрація  земельної ділянки в Державному земельному кадастрі проводиться безкоштовно. Відомості про земельну ділянку 1810900000:01:005:0592 внесені. Зміна площі земельної ділянки шляхом реєстрації нової ділянки Порядком ведення державного земельного кадастру не передбачена.
Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позов заявлено до неналежного відповідача, а відтак відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог. 
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.  
Ч.1  ст.79-1 Земельного кодексу України (далі ЗК України) визначено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру .
Частиною 2 вказаної статті передбачено, що формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності.
За правилами ч. 3  ст.79-1 ЗК України, сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.
В силу частини 10  статті 79-1 ЗК України, державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.
Пунктом 6 ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" врегульовано, що підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.
Правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру визначені Законом України "Про Державний земельний кадастр" від 07.07.2011 № 3613-VI (далі - Закон № 3613-VI).
Так, згідно частини 1 статті 9 Закону № 3613-VI внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Частиною четвертою вказаної статті врегульовано, що державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки.
У абзаці 2 ч. 1 ст. 1 Закону №3613-VI закріплено, що Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.
Згідно ст. 3 Закону №3613-VI ДЗК базується на таких основних принципах: обов`язковості внесення до ДЗК відомостей про всі його об`єкти; об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Державному земельному кадастрі; внесення відомостей до ДЗК виключно на підставі та відповідно до цього Закону; тощо.
Процедуру та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру визначено Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 "Про затвердження порядку ведення державного земельного кадастру" (далі-Порядок №1051).
Відповідно до п. 10 Порядку № 1051 відомостями ДЗК є всі відомості, які підлягають внесенню до нього згідно з цим Порядком та у порядку інформаційної взаємодії з іншими кадастрами та інформаційними системами, а також відомості, одержані внаслідок їх оброблення, систематизації та узагальнення.
За приписами пункту 12 Порядку № 1051 відомості ДЗК є офіційними і вважаються об`єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом.
ДЗК ведеться на електронних та паперових носіях. У разі виявлення розбіжностей між відомостями на електронних та паперових носіях пріоритет мають відомості на паперових носіях, що передбачено ч. 2 ст. 5 Закону №3613-VI та п. 3 Порядку № 1051.
У ч.5 ст.5 Закону № 3613 закріплено, що внесення відомостей до ДЗК та користування такими відомостями здійснюється виключно на підставі та відповідно до цього Закону.
Вказане свідчить, що відомості ДЗК є офіційними, а тому мають відповідати таким критеріям як повнота, об`єктивність і достовірність.
Ч. 2 ст. 15 Закону України "Про державний земельний кадастр" передбачено, що відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в ч. 2 ст. 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Підстави внесення відомостей до ДЗК визначені ст. 21 Закону №3613-VI.
У разі виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою у програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого правонабувача, обтяжувача, а також у випадку, передбаченому пп. «в» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, вносяться зміни до записів Державного реєстру прав.
У разі якщо помилка в реєстрі впливає на права третіх осіб, зміни до Державного реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду.
За змістом п. 110 Порядку ведення Державного земельного кадастру для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, подаються: 1) заява (у паперовій або електронній формі) про державну реєстрацію земельної ділянки; 2) оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки (разом з позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації), у паперовій або електронній формі відповідно до вимог Закону України «Про землеустрій»; 3) електронний документ.
Так, за вимогами п. 111 Порядку ведення Державного земельного кадастру Державний кадастровий реєстратор для здійснення державної реєстрації земельної ділянки протягом 14 календарних днів з дня реєстрації відповідної заяви перевіряє:
1) відповідність поданих документів вимогам, передбаченим пунктом 67 цього Порядку;
2) електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку.
За результатами перевірки Державний кадастровий реєстратор виконує одну з таких дій: здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або приймає рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки відповідно до пунктів 70, 73, 77-85 цього Порядку в разі:
-невідповідності поданих документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, вимогам, зазначеним у підпунктах 1 і 2 цього пункту;
-розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини;
-розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;
-подання заявником документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, не в повному обсязі.
Згідно п.74-1 Порядку ведення Державного земельного кадастру, у разі коли підставою для відмови у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру є невідповідність поданих документів вимогам законодавства, Державний кадастровий реєстратор у рішенні про відмову зазначає відомості, що виявлені у поданих документах та свідчать про їх невідповідність вимогам законодавства з посиланням на нормативно-правовий акт та його положення, з якими виявлено невідповідність поданих документів.
Відповідно до п. 74-1 Порядку № 1051 у разі коли підставою для відмови у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру є невідповідність поданих документів вимогам законодавства, Державний кадастровий реєстратор у рішенні про відмову зазначає відомості, що виявлені у поданих документах та свідчать про їх невідповідність вимогам законодавства з посиланням на нормативно-правовий акт та його положення, з якими виявлено невідповідність поданих документів.
Колегією суддів з`ясовано, що спір у даній справі стосується зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Житомирській області провести державну реєстрацію права власності на земельну ділянку зі зміненою площею 0,0462 га за кадастровим номером 1810900000:01:005:0592 за позивачем.
При цьому, підставою для звернення позивачем до суду слугувала відмова у реєстрації земельної ділянки кадастровим номером 1810900000:01:005:0592 мотивована тим, що відомості про земельну ділянку 1810900000:01:005:0592 вже внесені до Реєстру. Зміна площі земельної ділянки шляхом реєстрації нової ділянки Порядком ведення державного земельного кадастру не передбачена.
Крім того, судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що земельна ділянка за кадастровим номером 1810900000:01:005:0592 площею 0,0557 га, цільове призначення- для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд знаходиться у приватній власності ОСОБА_1 . 
Отже, вищевказана земельна ділянка сформована, останній присвоєно кадастровий номер та інформація про неї була внесена до Державного земельного кадастру. Однак, при оформленні технічної документації із землеустрою Малинським міським комунальним підприємством "Земельно-кадастрове бюро" допущено технічну помилку-замість розміру земельної ділянки 0,0462 га помилково зазначено 0,0557 га. 
За змістом ч.3 ст. 26 Закону №3613-VI зміни до відомостей про земельну ділянку (крім випадків, визначених у частині другій цієї статті) вносяться до ДЗК, зокрема до Поземельної книги, за заявою власника або користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на підставі документації, передбаченої цим Законом.
Для внесення змін до відомостей Поземельної книги, зокрема щодо площі земельної ділянки, заявник подає до органу, який здійснює ведення Поземельної книги: заяву за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру; оригінали документації із землеустрою, технічної документації з оцінки земель, які згідно з цим Законом є підставою для внесення таких змін (крім випадків зміни виду використання земельної ділянки в межах певної категорії земель, що згідно з цим Законом не потребує розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки); документацію із землеустрою, на підставі якої вносяться зміни до відомостей Державного земельного кадастру, у формі електронного документа (крім випадків внесення відомостей про зміну виду використання).
Державний кадастровий реєстратор, який здійснює ведення Поземельної книги, протягом чотирнадцяти робочих днів з дати реєстрації заяви вносить до Поземельної книги інформацію про зміну відомостей про земельну ділянку або надає мотивовану відмову у внесенні таких відомостей (ч.5 ст.26 Закону№3613-VI).
Вищенаведені положення Закону №3613-VI узгоджуються із положеннями Порядку ведення Державного земельного кадастру №1051, зокрема, п.п. 14, 15, 66, 67, 69, 73, 111, 118, 121, 122.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що внесення змін до відомостей ДЗК про земельну ділянку здійснюється за заявою власника або користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на підставі документації із землеустрою, передбаченої цим Законом (крім випадків зміни виду використання земельної ділянки в межах певної категорії земель).
Однак, позивач звернулася до державного кадастрового реєстратора з заявою про проведення державної реєстрації права приватної власності на земельну ділянку площею 0,0462 за кадастровим номером 1810900000:01:005:0592, за обставин, коли вказана земельна ділянка вже сформована та внесена до відомостей ДЗК.
В той же час, як вірно звернуто увагу, судом першої інстанції,   ОСОБА_1 як власник спірної земельної ділянки, не позбавлена можливості звернутись до Державного кадастрового реєстратора із заявою про внесення змін до відомостей про земельну ділянку, що вносяться до ДЗК.
За встановлених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області провести державну реєстрацію права власності на земельну ділянку зі зміненою площею 0,0462 га за кадастровим номером 1810900000:01:005:0592 за позивачем ОСОБА_1 відсутні.
Колегія суддів, окрім іншого, вказує на те,  що ст. 245 КАС України визначено повноваження адміністративного суду. 
Відповідно до п. 4 ч. 2 вказаної статті, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Підставами для визнання протиправними дій чи скасування рішення суб`єкта владних повноважень є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який вчинив ці дії чи прийняв рішення. При цьому обов`язковою умовою оскарження дій, рішень є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.
Отже, при прийнятті цього рішення, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 802/2474/17-а та в постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 у справі №826/4406/16, від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16, від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18, від 23 грудня 2019 року у справі № 712/3842/17, від 27 лютого 2020 року у справі № 500/477/15-а, від 10 червня 2021 року у справі № 757/12159/17-а та від 11 листопада 2021 року у справі № 640/13941/20.
Поряд з цим, ОСОБА_1 , яка просить зобов`язати суб`єкта владних повноважень здійснити державну реєстрацію земельної ділянки, не ставить питання щодо протиправності відмови відповідача, яка полягає у відмові вчинити такі дії. 
З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції і в тій частині, що в даному випадку,  позивачем  обрано невірний спосіб захисту порушеного права.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

          
Головуючий	 	 	Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Смілянець Е. С.    Сторчак В. Ю.