ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 року	Львів	Справа № 300/3496/20 пров. № А/857/7504/21	

          Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:                                         Бруновської Н.В.
суддів:                                                             Довгої О.І., Шавеля Р.М.
за участю секретаря судового засідання:          Пославського Д.Б.
представника позивача:                              Куцого О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Держпраці в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 березня 2021 року у справі № 300/3496/20 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування постанови,- 
ВСТАНОВИВ:
25.11.2020р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Управління Держпраці в Івано-Франківській області, в якому просив суд: визнати протиправною та скасувати постанову № ІФ11338/1679/АВ/П/ПТ-ТД від 29.10.2020р.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.03.2021р. позов задоволено повністю. 
Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Управління Держпраці в Івано-Франківській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
Апелянт просить суд, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.03.2021р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.
Представник позивача  Куций О.С. в судовому засіданні просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований 22.11.2019р. як Фізична особа-підприємець, основний вид діяльності  56.10 діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування, що підтверджуються випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. (а.с. 8-9)
04.09.2020р. Наказом Управління Держпраці в Івано-Франківській області № 949-Д   «Про проведення інспекційного відвідування у ФОП ОСОБА_1 »   зобов`язано головних державних інспекторів відділу з питань трудових відносин та зайнятості Юрочко А.С., Остафійчук І.А. провести інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 в частині належного оформлення трудових відносин. (а.с. 65)
Відповідно до направлення №15-10/5723 від  04.09.2020р. для проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог законодавства про працю юридична адреса: АДРЕСА_1 ; Фактична адреса: село Поляниця, «Буковель». 
04.09.2020р. контролюючий орган сформував вимогу № ІФ11338/1679/ПД про надання ФОП ОСОБА_1 »   документів у строк до 09:00 год. 10.09.2019р. (а.с. 23).
За результатами інспекційного відвідування іспектори Управління Держпраці в Івано-Франківській області ОСОБА_2 , ОСОБА_3 склали акт № ІФ11338/1679/АВ від 14.09.2020р. (а.с. 24-26).
Із змісту даного акту від 14.09.2020р. № ІФ11338/1679/АВ видно, що ФОП ОСОБА_1 допустив порушення: ч.3  ст. 24 КЗпП України та  Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» від 17.06.2015р. № 413,  а саме- здійснив фактичний допуск працівників: покоївки ОСОБА_4 , кухар ОСОБА_5 до роботи без укладення трудового договору за  місцем фактичного здійснення підприємницької діяльності: готель « ІНФОРМАЦІЯ_1 » с.Поляниця урочище Вишні Яремчаської міської ради Івано-Франківської області.
Так, згідно пояснень таких працівників від 04.09.2020р.,   ОСОБА_4 працює за посадою покоївки з 17.08.2020р. з режимом роботи з 08:00 год. - 20:00 год., заробітна плата 400 грн. в день, ОСОБА_5 працює на посаді кухаря з початку серпня 2020 року, з режимом роботи з 08:00 год. до 20:00 год., заробітна плата 500 грн. в день. Повідомлення про прийняття вищевказаних працівників на роботу ФОП ОСОБА_1 подав  в органи Державної податкової служби 09.09.2020р.
14.09.2020р. інспектор праці Управління Держпраці в Івано-Франківській області виніс:
- припис про усунення виявлених порушень № ІФ11338/1679/АВ до 30.09.2020р.
-попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю № ІФ11338/1679/АВ/П/ПВ від 14.09.2020р.;
-протокол про адміністративне правопорушення № ІФ11338/1679/АВ/П/ПТ за вчинення адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.41 КЗпП України;  
29.10.2020р. відповідач Управління Держпраці в Івано-Франківській області прийняв постанову № ІФ11338/1679/АВ/П/ПТ-ТД, якою застосував до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штраф в розмірі 300000,00 грн. за виявлені під час інспекційного відвідування порушення вимог ч.3  ст.24 КЗпП України  (а.с. 32). 
ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Із змісту ст.24 КЗпП України видно, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (ст.187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Пленум Верховного Суду України в постанові "Про практику розгляду судами трудових спорів" пояснив, що фактичний допуск до роботи може бути прирівняний до укладення трудового договору тільки в тому випадку, якщо працівника допущено до роботи з відома власника або уповноваженого ним органу.
У відповідності до приписів  ст.29 КЗпП України  до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний:
1) роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору;
2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором;
3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами;
4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.
ст.48 КЗпП  встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації.
Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу. Студентам вищих та учням професійно-технічних навчальних закладів трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після початку проходження стажування.
До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.
Згідно абз. 2 ч.2  ст. 265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Системний аналіз вказаних норм дають підстави для висновків, що правовою підставою для винесення постанови про накладення штрафу є, зокрема, встановлення факту допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).
При цьому, такий факт допуску повинен бути належним чином зафіксований у складеному посадовою особою Держпраці чи її територіального органу акті інспекційного відвідування та доведений. Трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт. Предметом трудових договорів є результат праці, який підлягає вимірюванню у конкретних фізичних величинах, а не процес роботи.
ч.2 ст.77 КАС України  передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на момент проведення контролюючим органом перевірки перебували в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 , що підтверджується  наказами про прийняття на роботу № 3 від 15.08.2020р., № 6 від 15.08.2020р., трудовими договорами від 16.07.2020р., письмовими поясненнями цих осіб. 
В даному випадку вищевказані докази свідчать про ту обставину, що в діях ФОП ОСОБА_1 відсутній склад порушення вимог трудового законодавства, який зафіксований в акті інспекційного відвідування від 14.09.2020р. № ІФ11338/1679/АВ що спростовує доводи апелянта про порушення позивачем вимог ч.1, ч.3  ст.24 КЗпП України;  (а.с. 70-71; 76-77) .
Разом з тим, постановою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 16.02.2021р. в справі № 354/932/20 яка набрала законної сили 26.02.2021р. закрито провадження у справі в зв`язку відсутністю в діях ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачене ч.3  ст.24 КЗпП України.
ч.6  ст.78 КАС України  визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Об`єднана палата Верховного суду в справі № 260/1743/19/ адміністративне провадження № К/9901/18177/20) в постанові від 22.12.2020р. дійшла висновків, що Фізична особа - підприємець, яка використовує найману працю, не може бути одночасно притягнута до відповідальності за ч.2 ст.265 КЗпП; ч.3 ст.41 КУпАП в частині допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору у зв`язку з порушенням принципу "non bis in idem" як складового елементу принципу верховенства права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки Управління Держпраці у Івано-Франківській області як суб`єкт владних повноважень діяв не у спосіб що визначений законами та  Конституцією України. 
Доводи апелянта про те, що позивач несвоєчасно повідомив органи Державної податкової служби про прийняття працівників на роботу, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки  це є самостійним правопорушенням за яке передбачена відповідальність роботодавця та дослідження такого складу правопорушення виходить за межі предмету розгляду в цій справі.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст. 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст.229,308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Управління Держпраці в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 березня 2021 року у справі № 300/3496/20 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	Р. М. Шавель  	
У зв`язку із перебуванням судді Довгої О.І. в період з 19.10.2021р. по 27.10.2021р. включно у щорічній відпустці, повний текст постанови складено у строк встановлений ч. 3 ст. 243 КАС України, однак підписаний повним складом суду 28.10.2021р.