ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа №640/22020/21                                                            Суддя (судді) першої інстанції: Скочок Т.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 року                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді                                                                      Ключковича В.Ю.,
суддів                                                                                          Грибан І.О.,
                                                                                                    Мєзєнцев Є.І.,
за участю 
секретаря судового засідання                                                            Ворони Д.О.,
представника позивача                                                            Пушкара О.М.,
представника відповідача                                                            не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА» до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И Л А:

Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просило суд визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Салеомон А.А. від 21.07.2021 за виконавчим провадженням №52414385 про накладення штрафу на позивача за невиконання рішення суду у розмірі 5 100,00 грн. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.09.2021 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу в якій, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
Позивач наголошує, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам виконавчого документу, оскільки містить недостовірну інформацію. Так, в постанові встановлено, що 09.02.2021 державним виконавцем направлено позивачу постанову про відкриття виконавчого провадження від 09.02.2021, яка отримана позивачем 19.02.2021. Вказану відповідачем постанову (від 09.02.2021 про відкриття виконавчого провадження) ПрАТ «АСК «ОМЕГА» не отримувало. Судом не надано оцінки аргументам позивача щодо недостовірної інформації в оскаржуваній постанові, факту відсутності як самої постанови про відкриття виконавчого провадження, датованої 09.02.2021, так і доказів її направлення позивачу. У рішенні вказано лише, що оскаржувана постанова цілком відповідає змісту постанови про накладення штрафу. Крім того, оскаржувана постанова і постанова про накладення штрафу є один і той самий документ.
Позивач зауважує, що страхове відшкодування виражається у грошовій сумі. Разом з тим, ні рішення, ні вимога не містять застережень щодо дій ПрАТ АСК «ОМЕГА» по виплаті конкретної суми грошового зобов`язання із виплати страхового відшкодування, що вказує на неможливість виконання рішення суду у визначений законом спосіб та з незалежних від АСК «ОМЕГА» причин, тобто з поважних причин. Невизначеність конкретної суми грошового зобов`язання є об`єктивною перешкодою для виконання зобов`язання за рішенням та не залежить від волевиявлення АСК «ОМЕГА».
18.11.2015 Апеляційним судом Черкаської області у справі №22-ц/793/20І2/15 було ухвалено рішення за заявою ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про роз`яснення судового рішення у справі № 2-281/11. У роз`ясненні рішення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відмовлено з огляду на те, що рішення приймалось виключно в межах заявлених позовних вимог, тому роз`ясненню не підлягає.
Судом першої інстанції не враховано, що у період з дати ухвалення рішення і до 02.11.2016 стягувач (ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») вже звертався до суду за роз`ясненням рішення. Втім суди (першої та апеляційної інстанції) прийняли рішення щодо недоцільності та неможливості роз`яснити рішення, тому у позивача не було ні підстав, ні необхідності звертатись з аналогічною заявою ні до, ні після 02.11.2016.
Отже, за таких обставин накладення штрафу на ПрАТ АСК «ОМЕГА» здійснено неправомірно та необґрунтовано. 
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.10.2021 відкрито провадження уданій справі за апеляційною скаргою позивача та призначено її до розгляду на 01.11.2021.
В судове засідання сторони з`явився представник позивача, представник відповідача, повідомлений належним чином, в судове засідання не прибув. Зважаючи на те, що представник позивача вважав за можливе розглядати справу за відсутності представника відповідача, отже колегія суддів вирішила розпочати розгляд справи. Представник позивача підтримав апеляційну скаргу, надав пояснення по справі, правом надання додаткових пояснень не скористався, виступив в судових дебатах.
Керуючись частинами 1 та 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи рішенням Придніпровського районного суду м. Черкас від 16.12.2013 у цивільній справі №2-281/11 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега», третя особа: Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» про зобов`язання вчинити певні дії  відмовлено. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» про зобов`язання вчинити певні дії задоволено: зобов`язано Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «Омега» здійснити виплату страхового відшкодування вигодонабувачу Публічному акціонерному товариству «Банк «Фінанси та Кредит» відповідно до договору №261-05-0391-2 добровільного страхування від нещасного випадку від 20.03.2007р., укладеного між ЗАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега» (в подальшому ПАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега») та ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис №2181, свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 від 14.08.2007р.); стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» судові витрати у вигляді сплаченого 09.02.2011р. державного мита в розмірі 08 грн. 50 коп.; відмовлено Публічному акціонерному товариству «Банк «Фінанси та Кредит» у стягнені на його користь з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, що сплачені 09.02.2011р. у розмірі 37 грн. 00 коп.
Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 25.09.2014 апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА» відхилено, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 грудня 2013 року у даній справі залишено без змін.
На виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси 28.12.2015 видано виконавчий лист.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.06.2016 у справі №2-281/11 заяву представника Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» за довіреністю ОСОБА_1, задоволено частково: виправлено помилку у виконавчому листі Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.12.2015 по справі №2-281/11 про зобов`язанння ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега» здійснити виплату страхового відшкодування вигодонабувачу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відповідно до договору №261-05-0391-2 добровільного страхування від нещасного випадку від 20.03.2007, укладеного між ЗАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега» (в подальшому ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега») та ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис №2181, свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 від 14.08.2007, а саме, - зазначити вірно повне найменування боржника: «ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега», замість - «Черкаське обласне управління ЗАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега»», а також, зазначити вірно місцезнаходження боржника: «вул. Обсерваторна, 17 а, м. Київ, 04053», замість «вул. Б. Хмельницького, 9, м. Черкаси, 18000»; продовжено строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси 28.12.2015 по справі №2-281/11 про зобов`язанння ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега» здійснити виплату страхового відшкодування вигодонабувачу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відповідно до договору №261-05-0391-2 добровільного страхування від нещасного випадку від 20.03.2007, укладеного між ЗАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега» (в подальшому ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега») та ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис №2181, свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 від 14.08.2007 до 27 вересня 2016 року; в іншій частині заяви відмовлено.
Старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Салеомоном А.А. за результатами розгляду заяви про примусове виконання виконавчого листа №2-281/11 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 29.09.2016 (ВП №52414385), якою встановлено 7-денний термін для самостійного виконання боржником рішення. 
15.11.2016 у межах виконавчого провадження №52414385 старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Салеомоном А.А. винесено постанову про накладення штрафу, якою, з огляду на невиконання рішення боржником у термін для самостійного виконання, накладено на боржника - Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «Омега» - штраф у розмірі 5 100,00 грн.
18.06.2021 відповідачем сформовано вимогу державного виконавця №ДВ/17, якою зобов`язано позивача надіслати на адресу Шевченківського районного ВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві підтвердження щодо виконання рішення суду.
21.07.2021 у межах виконавчого провадження №52414385 старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Салеомоном А.А. винесено постанову про накладення штрафу від 21.07.2021, якою, з огляду на невиконання боржником рішення суду, на позивача накладено штраф у розмірі 5 100,00 грн.
Не погоджуючись із постановою про накладення штрафу, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. 
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що враховуючи заявлені предмет та підстави позову, суд виходить з того, що оскаржувана постанова винесена відповідачем правомірно та у межах наданих йому повноважень. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
До 05.10.2016 умови та порядок виконання рішень судів у разі невиконання їх у добровільному порядку визначав Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV (далі - Закон №606-XIV).
За визначенням ст. 1 Закону №606-ХІV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).
За приписами ч. 1 ст. 25 Закону №606-ХІV державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.
Керуючись ч. 2 ст. 25 Закону №606-ХІV встановлено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.
На виконання ч. 5 ст. 25 Закону №606-ХІV копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.
Частина 1 ст. 27 Закону №606-ХІV встановлює, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.
Відповідно до ст. 89 Закону №606-ХІV у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. 
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.
05.10.2016 набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VII (далі - Закон №1404-VIII).
Пункти 6 та 7 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII встановлює, що рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.
Системний аналіз наведених правових норм свідчить про те, що виконавче провадження у даній справі було розпочато на підставі Закону №606-ХІV, який був чинний на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Втім, оскаржуване рішення про накладення штрафу у виконавчому провадженні державним виконавцем прийнято на підставі Закону №1404-VII, прикінцевими та перехідними положеннями якого було встановлено, що після набрання чинності Закону виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, здійснюються відповідно до цього Закону.
Ураховуючи "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1404-VІІІ, положення попереднього Закону №606-ХІV застосовуються не щодо всього виконавчого провадження, а лише щодо тих виконавчих дій, які в межах виконавчого провадження були розпочаті в період дії цього Закону, а тому підлягають і завершенню в порядку Закону №606-ХІV. Кожна окрема виконавча дія, яка оформлюється, у тому числі, шляхом винесення відповідної постанови державного виконавця, повинна відповідати тому закону, в період дії якого вона прийнята.
Відповідно до ст. 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пункт 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII визначає, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Керуючись ч. 1 ст. 13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
За приписами частин 1-3 ст. 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Відповідно до ст. 75 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
З аналізу викладених законодавчих положень вбачається, що право на накладення на боржника штрафу є невиконання останнім без поважних причин рішення.
Щодо тези апеляційної скарги позивача, про те що він не отримав постанови про відкриття виконавчого провадження №52414385, колегія суддів зазначає наступне.
Матеріалами справи підтверджено, що згідно з реєстром на відправлення рекомендованої кореспонденції за 31.10.2016, 01.11.2016 на адресу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ОМЕГА" направлено документ за вихідним №1477/17, що відповідає номеру супровідного листа "Щодо відкриття виконавчого провадження", яким боржника повідомлялоно про відкриття виконавчого провадження №52414385 та до якого долучено копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.09.2016, з реєстраційним номером "56560929". При цьому, у матеріалах виконавчого провадження №52414385 міститься "відстеження пересилання поштових відправлень", згідно з яким відправлення за номером " 01032 56560929" вручене за довіреністю 02.11.2016.
Крім того, 08.11.2016 вх.№23855 відповідачем зареєстроване клопотання ПрАТ «АСК «ОМЕГА» про повернення виконавчого документу стягувачу від 07.11.2016. Позивач просив за приписами п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону №1404-VIII повернути виконавчий лист від 28.12.2015 №2-281/11, виданий Придніпровським районним судом м. Черкаси.
Зважаючи на вказане, колегія суддів відхиляє доводи позивача про те, що він не був обізнаний про існування ВП №52414385, оскільки вказане спростовується матеріалами справи та матеріалами виконавчого провадження.
Щодо наявності поважних причин невиконання вказаного виконавчого документу, а саме відсутності конкретної суми, яка підлягає стягненню з божника колегія суддів зазначає наступне.
Колегія суддів зауважує, що відкриваючи виконавче провадження, державний виконавець оцінює виконавчий документ на його відповідність вимогам закону, а лише після вчинення вказаних дій відкриває відповідне провадження. Доказів оскарження постанови відповідача про відкриття виконавчого провадження №52414385 у матеріалах справи не має, хоча матеріалами справи підтверджено що на час подання клопотання ПрАТ «АСК «ОМЕГА» про повернення виконавчого документу стягувачу від 07.11.2016 боржник був обізнаний про існування такого виконавчого провадження та мав зауваження щодо виконавчого документу, втім в судовому чи адміністративному порядку не оскаржив відповідну постанову про відкриття виконавчого провадження.
Також, позивач зазначає, що йому є незрозумілим, яка саме сума страхового відшкодування має бути ним виплачена.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.12.2013 у справі №2-281/11 встановив наступні факти та прийшов до наступних висновків:
«…Крім того, цього ж дня між ЗАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега» (в подальшому ПАТ «АСК «Омега») в особі начальника Черкаського управління ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування від нещасного випадку №261-05-0391-2. При цьому, страховик взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку, передбаченого цим договором, виплатити страхову суму або її частину (страхову виплату) страхувальнику та/або вигодонабувачу, а страхувальник зобов`язався сплатити страховий платіж у визначений термін та виконати умови цього договору. Пунктом 2.1 договору страхувальником визначено вигодонабувачем ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» (в подальшому ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»).
Також договором передбачено, що під нещасним випадком слід вважати раптову, несподівану, короткочасну, незалежну від волі страхувальника/застрахованої особи подію, що фактично відбулася і внаслідок якої, в т.ч. настала смерть застрахованої особи. За п. 4.2 договору, страхові випадки це події, які мали місце з застрахованою особою внаслідок нещасного випадку, зокрема, - інвалідність, смерть. Відповідно до п. 4.3, страхова сума складає 222390грн. 00коп. Договором передбачено страховий платіж 667 грн. 17 коп., який сплачується одноразово до 21.03.2007 р. Договір набуває чинності 21.03.2007 р. і діє до 20.03.2008 р. (п.4.8 договору).
Відповідно до п. 9.1 договору, при настанні страхового випадку розмір страхової суми або її частини, який підлягає сплаті визначається, в т.ч. п. 9.1.3 у випадку смерті застрахованій особі. В будь-якому разі розмір виплат за цим договором страхування не може перевищувати розмір страхової суми за договором, визначеної п. 4.3 договору. А в разі, якщо вигодо набувачем за цим договором визначений банк розмір виплат не може перевищувати розмір заборгованості застрахованої особи за кредитним договором перед вигодонабувачем (п. 9.2 договору)….
….Як встановлено, договором страхування від 20.03.2007 р. страхувальником ОСОБА_2 призначено вигодонабувача ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» (в подальшому ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»), а тому саме останній має право на отримання страхової виплати у розмірі, визначеному договором 222390 грн. 00 коп. у разі смерті страхувальника…»
Під час апеляційного перегляду рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.12.2013 у справі №2-281/11 за апеляційною скаргою ПрАТ «АСК «ОМЕГА» апеляційний суд Черкаської області в ухвалі від 25.09.2014 встановив наступні факти та прийшов до наступних висновків:
«…29 серпня 2007 року банк повідомив страховика про факт смерті ОСОБА_7 та попросив провести страхову виплату, що за умовами договору складає 222 390 грн., проте ЗАТ «АСК «Омега» відмовилася виплатити страхове відшкодування банку як вигодонабувачу за договором, в зв`язку з чим ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» просив суд зобов`язати ЗАТ «АСК «Омега» здійснити виплату страхового відшкодування банку та стягнути судові витрати…
… Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ПАТ «АСК «Омега» про зобов`язання вчинити певні дії, суд вказав, що оскільки договором страхування від 20 березня 2007 року страхувальником ОСОБА_7 призначено вигодонабувача ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», тому саме останній має право на отримання страхової виплати у розмірі, визначеному договором - 222 390 грн. у разі смерті страхувальника.
З такими висновками суду погоджується колегія суддів…
… За п. 4.2 договору, страхові випадки - це події, які мали місце із застрахованою особою внаслідок нещасного випадку, зокрема, - інвалідність, смерть.
Відповідно до п.4.3, страхова сума складає 222390 грн. 00 коп.
Договором передбачено страховий платіж - 667 грн. 17 коп., який сплачується одноразово до 21.03.2007 р.
Договір набуває чинності 21.03.2007 р. і діє до 20.03.2008 р. (п.4.8 договору).
Відповідно до п. 9.1 договору, при настанні страхового випадку розмір страхової суми або її частини, який підлягає сплаті визначається, в т.ч. п. 9.1.3 - у випадку смерті застрахованій особі - 100% страхової суми.
Відповідно до п. 9.2, в будь-якому разі розмір виплат за цим договором страхування не може перевищувати розмір страхової суми за договором, визначеної п.4.3 договору. А в разі, якщо вигодонабувачем за цим договором визначений банк - розмір виплат не може перевищувати розмір заборгованості застрахованої особи за кредитним договором перед вигодонабувачем…
… Як встановлено, договором страхування від 20.03.2007 р. страхувальником ОСОБА_7 призначено вигодо набувача ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» (в подальшому ПАТ Банк «Фінанси та Кредит»), а тому саме останній має право на отримання страхової виплати у розмірі, визначеному договором - 222390 грн. 00 коп. у разі смерті страхувальника…»
Проаналізувавши вказані судові рішення, колегія суддів наголошує, що сума страхової виплати, яка підлягає відшкодуванню була неодноразово згадана під час судових розглядів, питання складових такої суми не оспорювались сторонами, відтак колегія суддів вважає покликання апелянта щодо незрозумілості суми відшкодування, яке має бути ним сплачено безпідставним.
Крім того, колегія відхиляє доводи апеляційної скарги щодо недоцільності звернення з заявою про роз`яснення вказаного рішення зважаючи на те, що ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.05.2015 у справі №2-281/11, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 18.11.2015 про відмову в задоволенні заяви ПАТ «Банк «фінанси та кредит» про роз`яснення рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.12.2013. 
Колегія суддів зауважує, що правом звертатись з відповідними заявами наділені всі сторони у справі. Крім того, КАС України з питань щодо незрозумілості виконання судових рішень передбачає також звернення із заявою про встановлення способу виконання рішення, зміну способу виконання рішення суду тощо.
Доказів будь-яких звернень до суду з вказаних питань саме ПрАТ «АСК «ОМЕГА» матеріали справи не містять, а позивачем не вказано.
Як підтверджено матеріалами справи, позивач не заперечує факт того, що рішення у справі №2/281/11 ним не виконано, втім вважає, що причини, що призвели до невиконання рішення суду до цього часу є поважними.
Втім, колегія суддів, з огляду на вказане вище та встановлені обставини справи, не може вважати вказані позивачем притичини невиконання рішення суду поважними.
Що стосується покликання позивача на порушення відповідачем процедури винесення оспорюваної постанови, зокрема зазначення в ній про відкриття виконавчого провадження 09.02.2021 та отримання такої ПрАТ «АСК «ОМЕГА» 19.02.2021, колегія суддів погоджується, що такі відомості наявні в постанові відповідача від 21.07.2021, втім колегія суддів розцінює вказані розбіжності, як описки та вважає, що допущення відповідачем формальних помилок, не може слугувати підставою для скасування відповідної постанови державного виконавця, оскільки як вірно зауважено судом першої інстанції така постанова цілком відповідає змісту та формі подібних постанов про накладення штрафу у виконавчих провадженнях.
Відповідно до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Згідно ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.
Європейський суд з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.
Отже, для цілей ст. 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".
Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу, що з аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України.
Отже, основним призначенням стадії виконавчого провадження є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.
Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.
Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому ст. 8 Конституції України принципу верховенства права.
Відповідно до положень частин 1 та 2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно положень ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що державний виконавець накладаючи на позивача штраф у розмірі 5 100, 00 грн. за невиконання рішення у строк, наданий для добровільного його виконання, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації.
А тому, за вказаних обставин, підстав для визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Салеомон А.А. від 21.07.2021 у виконавчому провадженні №52414385 про накладення штрафу на Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «Омега» у розмірі 5 100,00 грн., у суду немає.
Отже, колегія суддів вважає вірним аналогічний висновок суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріального та процесуального права.
У свою чергу, вказані в апеляційній скарзі доводи Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА» не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 229, 243, 286, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА» залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                      В.Ю. Ключкович

Судді                                                                                          І.О. Грибан

                                                                                                    Є.І. Мєзєнцев