П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2021 року
м. Рівне

Справа № 2-6533/10
Провадження № 22-ц/4815/1228/21

Головуючий у Рівненському міському суді
Рівненської області: суддя Денисюк П.Д.
Ухвалу суду першої інстанції постановлено 
повним текстом 18 червня 2021 року 
в м. Рівне Рівненської області 
(Фіксування судового засідання за допомогою 
звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось)

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: суддя Хилевич С.В.
судді: Боймиструк С.В., Ковальчук Н.М. 
секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:
заявник – Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвент";
заінтересована особа1 – Публічне акціонерне товариство "Дельта банк";
заінтересована особа2 – ОСОБА_1 ;
заінтересована особа3 – Рівненський міський відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Львів);

за участі: учасники справи та їх представники в судове засідання не з`явилися,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 18 червня 2021 року у цивільній справі за заявою директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвент" про заміну сторони виконавчого провадження – стягувача Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" його правонаступником – Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвент",
в с т а н о в и в : 
У травні 2021 року в суд звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвент" (далі – ТОВ "ФК "Інвент") із заявою про заміну сторони виконавчого провадження. Мотивуючи вимоги, вказувалося про те, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 01 листопада 2010 року у справі № 2-6533/2010 позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" (далі – ПАТ "Дельта банк") задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Дельта банк" заборгованість за кредитним договором № 141/Кв- 06 від 15 листопада 2006 року в сумі 133 218,99 грн. 17 червня 2020 року відбувся аукціон з продажу активів ПАТ "Дельта банк" (протокол електронного аукціону №UA-EA-2020-05-26-000016-b), а саме кредитного портфелю, до складу якого увійшло, зокрема, право вимоги за кредитним договором № 141/Кв-06 від 15 листопада 2006 року, що був укладений з ОСОБА_1 . За наслідками проведеного аукціону ТОВ "ФК "Інвент" набуло право вимоги до ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором та договорами, укладеними на його забезпечення на підставі Договору про відступлення прав вимоги від 14 липня 2020 року № 2285/К, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Деделюк С.Ю. 14 липня 2020 року та зареєстрований в реєстрі за №585, укладеного між Банком та Товариством. На дату подання даної заяви на виконанні Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі – Рівненське МВ ДВС) перебуває виконавче провадження №АСВП: 57134508 від 05 вересня 2018 року з примусового виконання виконавчого листа № 2-6533/2010, виданого Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Дельта банк" заборгованість за кредитним договором № 141/Кв-06 від 15 листопада 2006 року в сумі 133 218,99 грн.
З наведених мотивів просили замінити стягувача - ПАТ "Дельта банк" (ідентифікаційний код юридичної особи: 34047020) у виконавчому провадженні №АСВП: 57134508 від 05 вересня 2018 року з примусового виконання виконавчого листа № 2-6533/2010, виданого Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Дельта банк" заборгованість за кредитним договором № 141/Кв-06 від 15 листопада 2006 року в сумі 133 218,99 грн., правонаступником – ТОВ "ФК "Інвент" (ідентифікаційний код юридичної особи: 41361814, місцезнаходження юридичної особи: 01011, м. Київ, вул. Панаса Мирного, 28А, оф. 151).
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 18 червня 2021 року заяву задоволено.
Замінено стягувача – ПАТ "Дельта банк" на його правонаступника – ТОВ "ФК "Інвент" у виконавчому провадженні №АСВП: 57134508 від 05 вересня 2018 року з примусового виконання виконавчого листа № 2-6533/2010, виданого Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Дельта банк" заборгованість за кредитним договором № 141/Кв-06 від 15 листопада 2006 року в сумі 133 218,99 грн.
Ухвалюючи оскаржувану ухвалу, суд попередньої інстанції виходив із того, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав та обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Тому заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Також суд зазначив, що посилання боржника на відсутність доказів, які б підтверджували набуття права кредитора за договорами, спростовуються матеріалами справи.
На ухвалу суду ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, де він покликався на незаконність та необґрунтованість судового рішення, які полягали в порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.
На обґрунтування апеляційної скарги зазначалось про залишення судом поза увагою того, що згідно з додатком до договору №2285/К від 14 липня 2020 року банк відступив новому кредитору право вимоги до нього у розмірі 13 741,67 грн., а рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 01 листопада 2010 року стягнуто заборгованість у розмірі 133 218,99 грн. Також зазначає, що копії додатків до договору № 2285/К від 14 липня 2020 року про відступлення прав вимоги виконані дрібним шрифтом, а окремі аркуші не містять повної інформації, що позбавляє його можливості чітко встановити розмір вимоги та правильність подальших нарахувань новим кредитором. Вказує, що при заміні сторони виконавчого провадження з нього буде безпідставно стягнуто кошти, що майже вдесятеро перевищують заборгованість за рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 01 листопада 2010 року.
З викладених підстав просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні заяви ТОВ "ФК "Інвент" про заміну сторони стягувача ПАТ "Дельта банк" у виконавчому провадженні №АСВП: 57134508 від 05 вересня 2018 року.
У поданому відзиві ТОВ "ФК "Інвент" просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржувану ухвалу – залишити без змін. Товариство вважало хибними аргументи боржника про те, що поставлене перед судом питання про процесуальне правонаступництво не відповідало процесуальному законодавству. Зазначалося, що відповідно до договору №2285/К від 14 липня 2020 року ТОВ "ФК "Інвент", як новий кредитор набуває усі права вимоги, які випливають з розірвання та/або визнання недійсними договорів із боржниками, а також права, що випливають із судових справ.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.
Як з`ясовано судом, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 01 листопада 2010 року у справі № 2-6533/2010 позовну заяву ПАТ "Дельта Банк" задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Дельта Банк" заборгованість за кредитним договором № 141/Кв- 06 від 15 листопада 2006 року в сумі 133 218,99 грн.
В подальшому, 17 червня 2020 року, відбувся аукціон з продажу активів ПАТ "Дельта банк" (протокол електронного аукціону №UA-EA-2020-05-26-000016-b), а саме кредитного портфелю, до складу якого увійшло, зокрема право вимоги за кредитним договором № 141/Кв-06 від 15 листопада 2006 року, що був укладений з ОСОБА_1 .
За наслідками проведеного аукціону ТОВ "ФК "Інвент" набуло право вимоги до ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором та договорами, укладеними в якості його забезпечення на підставі Договору про відступлення прав вимоги від 14 липня 2020 року, № 2285/К, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Деделюк С.Ю. 14 липня 2020 року та зареєстрований в реєстрі за №585, укладеного між банком та товариством.
Повно і правильно з`ясувавши обставини процесуального питання та встановивши, що при його вирішенні до застосування підлягають норми матеріального і процесуального права, на застосуванні яких наполягав заявник, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив заяву.
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
Норми частин 1, 2, 5 ст. 442 ЦПК України вказують, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
За змістом ст. 512 ЦК України, ст. 442 ЦПК України та статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 ч.1 ст. 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора. Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги. У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч.5 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у т.ч. й право бути стороною виконавчого провадження.
Положення ст.ст. 512, 514 ЦК України, ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 442 ЦПК України свідчать, що заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо; до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у т.ч. бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.
Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.
Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
Крім іншого, норма ст. 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.
Тому заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України "Про виконавче провадження".
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.
Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.
За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту ст.ст. 512, 514 ЦК України та ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження".
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 29 березня 2021 року у справі № 2-5356/10, підстави для відступу від якого відсутні.
За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Окрім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до ст. 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.
У пункті 9 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Частиною 1 ст. 18 ЦПК визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц (провадження № 61-26197св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц (провадження № 61-16059св18), від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц (провадження № 61-20171св18) та від 15 травня 2019 року у справі № 370/2464/17 (провадження 61-39193св18).
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14 (провадження № 12-39гс20) зроблено висновок про те, що навіть після закінчення виконавчого провадження в учасника справи може виникати ряд процесуальних питань, пов`язаних із захистом його прав та охоронюваних інтересів.
Правонаступництво, як інститут цивільного процесуального права, нерозривно пов`язане з правонаступництвом, як інститутом цивільного права, адже зміни у матеріально-правових відносинах зумовлюють необхідність привести процесуальний стан осіб як учасників таких матеріально-правових відносин у відповідність з їх дійсною юридичною зацікавленістю у перебігу та результаті судового провадження, в тому числі у виконанні рішення суду.
Правонаступництво, як інститут цивільного процесуального права, має універсальний характер. У разі вибуття правопопередника з виконавчого провадження до правонаступника переходить весь комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних для сторони виконавчого провадження, і, відповідно, комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних стороні судового провадження, враховуючи стадію, на якій відбулося правонаступництво.
Закінчення виконавчого провадження, у т.ч. й у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, не виключає подальшого існування процесуальних правомочностей учасника справи в межах судового провадження, тож не має наслідком заборону здійснення процесуального правонаступництва щодо них. Питання процесуального правонаступництва у всіх випадках вирішується судом, який при його вирішенні повинен дослідити по суті обставини та підстави правонаступництва.
У цій постанові Великою Палатою Верховного Суду досліджувалося питання застосування правового механізму, передбаченого ст.ст. 52, 334 ГПК України, які не відрізняються за своїм змістом від приписів ст.ст. 55 та 442 ЦПК України відповідно та передбачають підстави та умови заміни особи у правовідносинах, у яких виник спір, та наслідки вибуття однієї із сторін виконавчого провадження.
Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а, отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи. Отже, заміна у разі вибуття сторони виконавчого провадження правонаступником (ст. 334 ГПК України) має відбуватися з одночасною заміною правонаступником відповідного учасника справи.
Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється виключно на підставі ст. 52 ГПК України (аналогічна норма - ст. 55 ЦПК України). У такому випадку з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою. Тому особа, яка вважає себе правонаступником позивача/стягувача та бажає набути та реалізувати існуючі процесуальні права, притаманні позивачу/стягувачу (на оскарження судового рішення та/або постанови державного виконавця, подати заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами), може заявити про заміну сторони у справі, ініціювавши відкриття відповідної стадії процесу. 
З огляду на зазначене, встановивши, що відбулася заміна кредитора у зобов`язанні, у зв`язку з чим ТОВ "ФК "Інвент" є новим кредитором у фінансових правовідносинах з боржниками, тому наявні правові підстави для заміни стягувача ПАТ "Дельта банк" виконавчому провадженні №АСВП: 57134508 від 05 вересня 2018 року на ТОВ "ФК "Інвент".
Щодо доводів апеляційної скарги про неправильність застосування норм матеріального права, то з ними погодитися не можна.
Так, згідно зі ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження" у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Норми статей 55, 442 ЦПК України вказують, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
У разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.
Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження за виконавчим документом, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок чого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Тому заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості вчиняти будь-які дії, передбачені Законом України "Про виконавче провадження".
Існування судового рішення, яким задоволено вимоги кредитора і яке не виконане боржниками, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, що передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників правовідносин.
Не заслуговують на увагу і аргументи автора апеляційної скарги про те, що замінивши сторону виконавчого провадження, розмір заборгованості зросте вдесятеро, через їх безпідставність та необґрунтованість, оскільки в межах заяви про заміну сторони виконавчого провадження не розглядається питання щодо можливого зменшення або збільшення розміру заборгованості.
Хоча згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, проте будь-яких доказів про процесуально-правові порушення, що потягли би помилкове розв`язання даного спору, заявник не надав, а апеляційним судом таких доказів здобуто не було.
Інші доводи апеляційної скарги на законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду не впливають.
За наведеного колегія суддів зазначені аргументи заявника відхиляє за їх безпідставністю.
Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.
Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio - дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.
Підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали.
Керуючись ст. ст. 368, 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 18 червня 2021 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:                                                                С.В. Хилевич

Судді:                                                                 С.В. Боймиструк 

                                                                               Н.М. Ковальчук