КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
факс 284-15-77 e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи № 360/2153/18 Апеляційне провадження № 22-ц/824/6233/2021	Головуючий у суді першої інстанції - Унятицький Д.Є. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.	
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
08 вересня 2021 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач                         Нежура В.А.,
судді                                                          Березовенко Р.В., Лапчевська О.Ф.,
секретар                                        Рудик О.Л.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Музичко Русланою Василівною, яка діє на підставі договору, на рішення Бородянського районного суду Київської області від 21 січня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , в якому просив встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без шлюбу з 07.01.2014 по 20.10.2017 та визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину будівельних матеріалів, використаних в процесі будівництва будинку за адресою АДРЕСА_1 .
Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 07.01.2014 він з відповідачкою перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживали однією сім`єю як чоловік і жінка, були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки, піклувались одне про одного. Дітей від спільного проживання не мали, тому з реєстрацією шлюбу не поспішали, оскільки у цьому не було нагальної потреби. Проживали у квартирі АДРЕСА_2 , яка належить його матері ОСОБА_4 , куди ОСОБА_2 вселилась 07.01.2014. 
Упродовж їх проживання відповідачка фактично перебувала на його повному утриманні, оскільки не була працевлаштована та не мала власного доходу. Під час спільного проживання вирішили побудувати заміський приватний будинок. Для його будівництва обрали запропоновану відповідачкою земельну ділянку за адресою:       АДРЕСА_1 , де колись знаходився будинок батька відповідачки, який у 2006 році був повністю знищений пожежею. З листопада 2014 року по травень 2016 року він за власні кошти, спільними зусиллями з батьком, ОСОБА_3 фактично збудували будинок. 
З листопада 2014 по лютий 2015 звели стіни та дах будинку, встановили вікна та двері. Крім них на будівництві працювала бригада будівельників з 4-ох чоловік. З кінця квітня 2015 року в одній з кімнат будинку став проживати його батько      ОСОБА_3 , продовжуючи виконувати будівельні та ремонтні роботи. В кінці 2016 року в будинок вселилась мати відповідачки ОСОБА_5 . Наразі будинок в експлуатацію не введений. З часом стосунки з відповідачкою погіршились, спільне проживання стало неможливим тому в кінці квітня 2018 року їх фактичні шлюбно-сімейні відносини припинились. Відповідачка виселилась з квартири його матері і переїхала у новозбудований будинок за адресою АДРЕСА_1 , який вважає своєю власністю та не визнає його прав на нього. 
Крім цього вважав, що даний спір також безпосередньо стосується прав та обов`язків його батька ОСОБА_3 , який з 2015 року до 2018 рік проживав у спірному будинку, власноручно здійснював будівельні та ремонтні роботи, за власні кошти купував будівельні матеріали та обладнання (т. 1 а.с. 2-7).
В листопаді 2018 року до суду з позовом звернулася третя особа ОСОБА_3 , мотивуючи свої вимоги тим, що в провадженні суду перебуває справа № 360/2153/18 за позовом його сина ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання з нею однією сім`єю, поділ майна подружжя в якій він зазначений третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог. Оскільки предметом спору є будинок за адресою АДРЕСА_1 , який побудований ним та його сином ОСОБА_1 за згодою та домовленістю з відповідачкою вважав, що має самостійні вимоги на предмет спору    (т. 1 а.с. 2-8).
Ухвалою від 29.11.2018 вимоги за позовом третьої особи ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання права власності на будівельна матеріали об`єднані в одне провадження з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, поділ майна подружжя та визнання права власності на будівельні матеріали (т. 1 а.с. 56-57).
У лютому 2020 року, після проведення експертизи, позивачем було подано заяву про зміну підстав позову, відповідно до якої він зазначив, що відповідно до технічного паспорта від 20.05.2019, наданого відповідачкою та результатом проведеної технічної інвентаризації очевидні суттєві відмінності між домоволодінням (будинком з господарськими спорудами), що було успадковане відповідачкою та об`єктом, який знаходиться на його місці, у тому числі відмінність в технічних показниках та матеріалах (кількісних та якісних характеристиках). При вирішенні питання про призначення судової експертизи відповідачка визнала фактичну зміну об`єктів домоволодіння. Підтвердила, що після пожежі та до моменту спільного проживання з позивачем жодних робіт щодо відновлення будинку не проводилось. Натомість обставини справи та наявні докази беззаперечно свідчать, що суттєва зміна домоволодіння (фактично будівництво нового будинку, господарських будівель і споруд на місці знищеного) відбулась за період спільного проживання сторін, а відтак на таке майно має поширюватись правовий режим спільного майна. Експертом надана відповідь щодо загальної вартості будівельних матеріалів, обладнання, виробів та конструкцій, робіт, які були використані в процесі реконструкції, будівництва житлового будинку та господарських споруд, що станом на 15.11.2019 складає 2 390 167,97 грн., а також вартості будівельних матеріалів, обладнання, виробів та конструкцій, робіт, які були використані в процесі реконструкції, будівництва житлового будинку та господарських споруд, з січня 2014 року по травень 2018, що станом на 15.11.2019 складає 2 056 143,07 грн. Таким чином наявні фактичні підстави стверджувати, що за період спільного проживання позивача та відповідачки однією сім`єю без шлюбу було здійснено 86,03% всіх витрат на будівництво домоволодіння (житлового будинку та господарських споруд). Відтак частина домоволодіння (86,03%) створена за час спільного проживання є спільно нажитим майном сторін тому на нього поширюється режим спільної власності. Фактично за період спільного проживання сторін однією сім`єю, за рахунок позивача та його батька, на базі залишків знищеної нерухомості було не лише відновлено, а й здійснено суттєві поліпшення всього домоволодіння. При цьому спірне майно за своїм статусом є об`єктом незавершеного будівництва. 
В період спільного проживання відповідачка фактичної участі в будівництві (реконструкції) спірного домоволодіння не брала. Тому виходячи з засад справедливості, добросовісності, розумності та зважаючи, що будівництво велось в період спільного проживання, в інтересах та для потреб сім`ї, частки спірного майна, набуті сторонами в період спільного проживання мають бути рівними. Тому оскільки майно, належне відповідачці істотно збільшилось у своїй вартості за рахунок спільної праці просили встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу, з 07.01.2014 по 01.05.2018; визнати об`єкт нерухомого майна р.н.503603332210, за адресою АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 , реконструйований після пожежі та є об`єктом незавершеного будівництва у сукупності будівельних матеріалів, виробів та конструкцій житлового будинку літ. «А» загальною площею 186,5 кв.м., в тому числі житловою площею 34,3 кв.м., з убиральнею літ. «Б», огорожею № 4, 5, 6, вигрібною ямою №7, свердловиною №8, вимощенням І, замощенням ІІ об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 з часткою 43015/100000 та ОСОБА_2 з часткою 56985/100000 (т. 1 а.с. 225-227зв.).
Ухвалою від 05.03.2020 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання права власності на будівельні матеріали залишений без розгляду (т. 1 а.с. 240).
Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 21.01.2021 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності задоволено частково. Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без шлюбу з 07.01.2014 року по 01.05.2018. В іншій частині позову відмовлено (т. 2 а.с. 40-44).
В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить рішення суду в частині відмови у позові скасувати, та постановити нове, яким позов в цій частині задовольнити. Вказує, що висновки суду про недоведеність підтвердження вартості спірного об`єкту до проведення реконструкції та вартості його після реконструкції не відповідають обставинам справи, оскільки висновком експерта від 11.12.2019 було надано відповідь щодо загальної вартості будівельних матеріалів та робіт, які були використані в процесі проведення реконструкції спірного будинку.
Також, суд не взяв до уваги відомості щодо успадкованого майна відповідачкою та часу його реєстрації за останньою, оскільки для вирішення даного спору важливою є та обставина, що нерухомого майна, створеного у 2003 році, яке було успадковане відповідачкою та право на яке зареєстроване у 2014 році, вже не існує, у зв`язку з обставинами пожежі та подальшого будівництва (реконструкції).
Питання фактичної наявності домоволодіння чи його технічних характеристик не досліджувалось, висновків з цього питання рішення не містить.
Оскільки була проведена фактична перебудова будинку та господарських споруд зі зміною їх характеристик, на даний час спірний об`єкт знаходиться на стадії незавершеного будівництва і як об`єкт незавершеного будівництва у сукупності будівельних матеріалів, виробів та конструкції може бути об`єктом спільної сумісної власності сторін у відповідних частках (т. 2 а.с. 50-60).
Відзиву від учасників справи не надходило.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 та третья особа ОСОБА_3 підтримали подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 заперечувала проти поданої апеляційної скарги та просила її відхилити.
Рішення суду оскаржується у відмовленій частині, отже в частині встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу апеляційний суд судове рішення першої інстанції не переглядає.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Бородянського районного суду від 17.10.2014 визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 право власності на будинковолодіння    АДРЕСА_1 , що підтверджується копією рішення ( т.1 а.с.81).
11.11.2014 за відповідачкою зареєстровано право власності на житловий будинок за вказаною адресою, загальною площею 160,6 кв.м., житловою площею 37,7 кв.м., що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.1 а.с.229).
З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок           АДРЕСА_1 вбачається, що за вказаною адресою станом на лютий 2016 року знаходився житловий будинок загальною площею 160,6 кв.м., житловою площею 37,7 кв.м., що відповідає характеристикам нерухомого майна, право власності на яке було зареєстровано 11.11.2014 за відповідачкою (т.1 а.с. 83-89).
З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок           АДРЕСА_1   вбачається, що за вказаною адресою станом на травень 2019 року знаходився житловий будинок загальною площею 186,5 кв.м., житловою площею 34,3 кв.м.. Загальна площа збільшилась за рахунок реконструкції будинку, житлова площа зменшилась за рахунок внутрішнього перепланування (т.1 а.с.142-148).
За період з 2014 року по 2018 рік в будинку за вказаною адресою проведені ремонтні роботи. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи загальна вартість будівельних матеріалів, обладнання, виробів та конструкцій, робіт, які були використані в процесі проведення реконструкції, будівництва житлового будинку та господарських споруд станом на 15.11.2019 складає 2 390 167,97 гривень. Вартість будівельних матеріалів, обладнання, виробів та конструкцій, робіт, які були використані в процесі проведення реконструкції, будівництва житлового будинку та господарських споруд з січня 2014 року по травень 2018 року станом на 15.11.2019 складає 2 056 143,07 гривень (т.1 а.с.189-203).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Отже, суд може визнати майно дружини (чоловіка) об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо воно за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат другого з подружжя, але при цьому майно, що належало одному із подружжя в порядку ст. 57 СК України не перетворюється у спільну сумісну власність. Спільна сумісна власність виникає лише в порядку, визначеному ст. 62 СК України, тобто право спільної сумісної власності виникає на частку майна, яка істотно збільшилася внаслідок умов, передбачених цим законом.
Відповідно до частин 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, позивачем не було надано належних доказів того, що за час фактичного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, з відповідачем за рахунок його грошових затрат істотно збільшилась вартість спірного будинку. Також ОСОБА_1 не надав суду належних доказів, що саме за рахунок його та ОСОБА_3 коштів проводився ремонт будинку.
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відсутні достатні підстави вважати, що майно, яке позивач просить визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя, істотно збільшилось у своїй вартості за час фактичного проживання однією сім`єю, внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя.
У статті 62 СК України передбачено втручання у право особистої приватної власності. У цій статті вказано, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Однак при цьому обмежуються саме права особистої власності одного з подружжя, а відтак зменшується обсяг правомочностей колишнього одноособового власника. Тому у самому законі, ст. 62 СК України передбачені умови, за яких таке втручання у право власності буде не лише законним, але і необхідним з точки зору забезпечення інтересів іншого, не власника, з подружжя та гарантуватиме дотримання балансу інтересів кожного з подружжя.
Зі змісту ст. 62 СК України вбачається, що втручання у право власності може бути обґрунтованим, та дотримано балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником.
Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна.
Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин.
Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті.
Отже, істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя.
Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.
За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості.
Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна.
Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном.
Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна.
Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інших чинників, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого, не власника, з подружжя, у майно, не повинні враховуватися у зв`язку з тим, що законодавець у с. 62 СК України не називає їх як підстави для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном.
В іншому випадку, у разі збільшення вартості майна внаслідок тенденції загального удорожчання об`єктів нерухомості, інфляційних та інших об`єктивних процесів, не пов`язаних з внесками подружжя чи одного з них, визнання особистого майна одного з подружжя спільною сумісною власністю подружжя буде нести, як наслідок, непропорційне втручання у власність майна одного з подружжя, який набув таку власність до шлюбу.
Отже, при заявлені позовних вимог про визнання будинку спільною сумісною власністю та виділення часток, позивач мав довести про істотне збільшення вартості майна і що у таке збільшення були вкладені його окремі (власні) кошти чи власна трудова діяльність.
Проте, позивач, як на підставі своїх позовних вимог, посилається на довідку Бородянського РВ ГУ ДСНС України у Київській області, відповідно до якої 01.02.2006 у приватній житловій будівлі, яка належала ОСОБА_8 , розташованій в АДРЕСА_1 , виникла пожежа. Внаслідок пожежі вогнем знищено приватну житлову будівлю по всій площі, однак, у довідці не зазначено, що будинок був фізично знищений. Інакше у випадку повного фізичного знищення даного житлового будинку, згідно положення ст. 349 ЦК України, право власності ОСОБА_2 на вказане нерухоме майно припинилось би шляхом державної реєстрації змін до державного реєстру, але таких доказів матеріали справи не містять.
Також, позивачем зазначається, що суд першої інстанції, під час розгляду справи, не взяв до уваги висновок експерта № 19392/19-43/31573-31574/19-43 від 11.12.2019, за результатами якої з використанням витратного підходу щодо загальної вартості будівництва (вартості будівельних матеріалів, обладнання, виробів та конструкцій, робіт, які були використані в процесі проведення реконструкції, будівництва житлового будинку та господарських споруд) та вартості будівництва (будівельних матеріалів, обладнання, виробів та конструкцій, робіт, які були використані в процесі проведення реконструкції, будівництва житлового будинку та господарських споруд) з січня 2014 року по травень 2018 року, з визначенням такої вартості станом на дату проведення експертизи (на 15.11.2019), підтверджують загальну дійсну (ринкову) вартість спірного об`єкту та яка частка у цій вартості сформована в період спільного проживання сторін. Однак, даний висновок не встановлює саму вартість будинку до 2014 року та на момент проведення експертизи, а встановлює лише вартість будівельних матеріалів та робіт, тому суд першої інстанції не мав можливості визначити чи дійсно відбулося збільшення вартості майна.
Надані позивачем докази на підтвердження використаних матеріалів, обладнання на відновлення будинку, які було придбано за його власні кошти, а саме: - договір оренди житлового приміщення № 5 від 10.11.2014, укладений між      ОСОБА_1 та ТОВ ППЗНП «Ресурси», згідно якого ОСОБА_1 сплатив 4 500,00 грн. орендної плати за проживання будівельної бригади; - рахунок на оплату по замовленню № 3AX0000336 від 26.11.2014 та квитанцією від 26.11.2014, згідно яких ОСОБА_1 придбав у ФОП ОСОБА_9 будівельні матеріали на загальну суму 14 260,00 грн. з доставкою за адресою: АДРЕСА_1 ; - рахунок-фактура № КТ-077726 від 01.12.2014, згідно якої ОСОБА_1 придбав у ТОВ «Карат ЛТД» електрообладнання на загальну суму 1 004,82 грн.; - накладна № 43 від 16.12.2014, згідно якої ОСОБА_1 придбав у ПП ОСОБА_10 будівельні матеріали на загальну суму 10 400,00 грн. з доставкою за адресою: АДРЕСА_1 ; - договір № 33 від 25.12.2014, укладений між ОСОБА_1 та ПП ОСОБА_11 про надання послуг щодо встановлення металопластикових вікон вартістю 28 000,00 грн. на об`єкті за адресою: АДРЕСА_1 ; - накладна № 47 від 29.04.2015, згідно якої ОСОБА_1 придбав у СПД « ОСОБА_12 » будівельні матеріали на загальну суму 5 284,00 грн. з доставкою за адресою: АДРЕСА_1 ; - видаткова накладна № 100 від 19.02.2016, згідно якої ФОП ОСОБА_13 доставлено покупцю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , електрообладнання на загальну суму 71 582,00 грн.; - рахунок на оплату товарів № 1882 від 26.07.2016 згідно якого ОСОБА_1 придбав у ТОВ «Ремцентр+» будівельні матеріали на загальну суму 2 635,40 грн. з доставкою за адресою: АДРЕСА_1 ; - видаткова накладна № К-000012770 від 30.03.2017 та чек № 54286 від 30.03.2017, згідно яких ОСОБА_1 придбав у ТОВ «Метал Холдінг Трейд» будівельні матеріали на загальну суму 1 629,85 грн. не беруться до уваги, оскільки такі докази ані спростовують, ані підтверджують факт будівництва житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , та не свідчать про те, що саме зазначені матеріали було використано у будівництві спірного житлового будинку.
Оскільки докази, що підтверджують вартість спірного об`єкту до проведення реконструкції та вартість його після реконструкції суду не надані, а відтак позивачем не доведені обставини на які він посилається обґрунтовуючи свої позовні вимоги, отже підстав для задоволення позову не вбачається.
Таким чином доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою, а тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим в судових засіданнях доказам та обґрунтовано дійшов вірного висновку про відмову у задоволені позову в частині визнання об`єкта нерухомого майна, а саме житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, а рішення суду підлягає залишенню без змін.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Понесені заявниками судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають (ст. 141 ЦПК України).
Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Музичко Русланою Василівною, яка діє на підставі договору залишити без задоволення.
Рішення Бородянського районного суду Київської області від 21 січня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст складено 24 вересня 2021 року.
 
Суддя-доповідач                                                                                  В.А. Нежура
 
Судді                                                                                            Р.В. Березовенко
 
                                                                                                       О.Ф. Лапчевська