П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

08 грудня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/1555/21	
                                  
Головуючий в 1 інстанції: Балан Я.В.
Місце та час укладення судового рішення «--:--», м. Одеса
                                                                                                             Повний текст судового рішення складений 02.03.2021р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Крусяна А.В.,
суддів Градовського Ю.М., Яковлєва О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на рішення   Одеського окружного адміністративного суду    від 02 березня 2021 року у справі за позовом    ОСОБА_1 до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
03.02.2021р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправною бездіяльність щодо зняття арешту з майна у виконавчому провадженні №52720119; зобов`язання зняти арешт з майна накладеного у виконавчому провадженні №52720119.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що бездіяльність державної виконавчої служби щодо зняття арешту з майна позивача є протиправною, оскільки наразі підстав для арешту не існує. Позивач наголошує, що будь-які підстави для стягнення з нього грошових коштів за постановою про стягнення адміністративного штрафу на користь держави у виконавчій службі відсутні, оскільки виконавче провадження знищено, у зв`язку з завершенням строку зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02.03.2021р. позов задоволений, оскільки відповідачем знищено виконавче провадження, у рамках якого накладено арешт на майно позивача, у зв`язку з його завершенням без застосування передбачених наслідків завершення такого виконавчого провадження, а тому належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) зняти арешт з майна накладеного у виконавчому провадженні №52720119.
Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції, при вирішенні справи норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.
Апелянт зазначає, що законом не врегульоване питання зняття арешту із майна боржника/позивача під час закінчення виконавчого провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено, що у провадженні Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебувало виконавче провадження з примусового виконання постанови Управління патрульної поліції №АР098438 від 27.08.2016р. про стягнення адміністративного штрафу з ОСОБА_1 на користь держави у розмірі 510грн.
Постановою державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 24.10.2016р., на підставі ст.ст.3,4,24,25,26,27 Закону України «Про виконавче провадження», відкрито виконавче провадження №52720119. /а.с.72/
Постановою державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 31.10.2016р. ВП №52720119, у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 вимог виконавчого документа у встановлений строк та несплатою адміністративного штрафу, керуючись положенням ст.56 Закону України «Про виконавче провадження», накладено арешт на майно боржника. /а.с.73/
Постановою державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 01.06.2017р. ВП №52720119, у відповідності до положень п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», повернуто виконавчий документ стягувачу в особі Управління патрульної поліції. /а.с.74/
26.11.2020р. ОСОБА_1 , через свого представника, звернувся до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із запитом щодо стану виконавчого провадження №52720119. /а.с.34/
Листом Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 02.12.2020р. №56857 повідомлено позивача про те, що виконавче провадження у відповідності до Порядку роботи з документами в органах виконавчої служби  знищено. Крім того, для зняття арешту було запропоновано сплатити борг у розмірі 830грн. (з урахуванням виконавчого збору 10% та витрат по провадженню). /а.с.35/
Не погоджуючись з бездіяльністю органу державної виконавчої служби щодо зняття арешту з майна у виконавчому провадженні №52720119, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Перевіривши матеріали справи, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.
Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження»  (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження»).
Аналогічне положення закріплено в ч.1 ст.1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», відповідно до якого  примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.
Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом (ст.10 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно зі ст.14 Закону України «Про виконавче провадження» учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі ст.ст.176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, ст.51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.  Для проведення виконавчих дій виконавець за потреби залучає понятих, працівників поліції, представників органів опіки і піклування, інших органів та установ у порядку, встановленому цим Законом.
Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення (ч.ч.1, 2 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження»).
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають, зокрема, постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.
Так, постановою Управління патрульної поліції №АР098438 від 27.08.2016р. стягнуто адміністративний штраф з ОСОБА_1 на користь держави у розмірі 510грн.
Таким чином, вищезазначена постанова підлягала  виконанню зазначеними органами в порядку Закону України «Про виконавче провадження».
Постановою державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 24.10.2016р., на підставі ст.ст.3,4,24,25,26,27 Закону України «Про виконавче провадження», відкрито виконавче провадження №52720119. /а.с.72/
Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.
Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.
Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.
Саме на виконання вищезазначеної правової норми, постановою державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 31.10.2016р. ВП №52720119, у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 вимог виконавчого документа у встановлений строк та не сплатою адміністративного штрафу, накладено арешт на майно боржника. /а.с.73/
Разом з тим, відповідно до ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу якщо, зокрема, у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (п.2 ч.1 статті 37 Закону №1404-VIII).
Статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження» визначені підстави для закінчення виконавчого провадження. Виконавче провадження підлягає закінченню у разі, серед іншого, повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому ч.3 ст.63 цього Закону.
Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.
У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.
Відповідно до ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
Статтею 59 Закону №1404-VIII (у редакції від 17.02.2017 року), визначено порядок і підстави зняття арешту, у тому числі викладено вичерпний перелік підстав, який надає державному виконавцю самостійно знімати арешт. Також, передбачено можливість особи у всіх інших випадках звертатися до суду для зняття арешту.
Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.
Пунктом 2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені протягом року виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
Як вбачається з матеріалів справи, постановою державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 01.06.2017р. ВП №52720119, у відповідності до положень п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», повернуто виконавчий документ стягувачу в особі Управління патрульної поліції. /а.с.35, 65/
Апелянт зазначає, що Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено обов`язку державного виконавця щодо зняття арешту з майна боржника у зв`язку з поверненням виконавчого документу стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». /а.с.65-66/
Разом з тим, згідно з п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008р., чинного до 19.07.2017р. (надалі – Порядок №2274/5), строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік.
Відповідно до п.9.10 Порядку №2274/5, завершені виконавчі провадження включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення (додаток 17), якщо передбачений для них строк зберігання закінчився до 1 січня року, в якому складений акт.
Наказом Міністерства юстиції України №1829/5 від 07.06.2017р. затверджено «Правила ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями»; номенклатуру справ приватного виконавця (надалі – Правила №1829/5).
Відповідно до розділу ХІ Правил №1829/5, передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню.
Строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.
Обчислення строків зберігання документів проводиться з 01 січня року, наступного за роком завершення їх діловодством.
У даному випадку, обчислення строку зберігання виконавчого провадження, яке завершене у 2017 році, починається з 01.01.2018р.
Справи (документи), які підлягають знищенню, включаються до акта про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду.
Передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця виконавчі провадження включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення (додаток 13), який формується Системою.
Загальна кількість виконавчих проваджень, включених до акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення, зазначається в акті про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду.
З аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що знищенню підлягають лише завершені виконавчі провадження.
Як вбачається з матеріалів справи, виконавче провадження №52720119 в рамках якого накладено арешт на майно позивача, знищено, що свідчить про його завершення. /а.с.35/
Однак, при завершенні виконавчого провадження відповідачем не було застосовано наслідки, встановлені ст.ст40, 59 Закону України «Про виконавче провадження» та не знято арешт з майна ОСОБА_1 .
Отже, є обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 щодо протиправної бездіяльності державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо зняття арешту з майна у виконавчому провадженні №52720119 та зобов`язання Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) зняти арешт з майна накладеного у виконавчому провадженні №52720119.
Доказів протилежного сторонами по справі не надано, матеріли справи - не містять. У свою чергу, встановлення вказаних фактів неможливе у зв`язку з знищенням матеріалів виконавчого провадження №52720119.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано суду жодних належних та допустимих доказів існування, на момент звернення з позовом до суду,  правових підстав для не скасування арешту майна ОСОБА_1 , накладеного у межах виконавчого провадження №52720119.
З огляду на викладене, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому в порядку ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає його без змін.
Керуючись    ст.ст. 311, 315,    316,    321,    322,    325,    329    КАС   України,    -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишити без задоволення, а рішення    Одеського окружного адміністративного суду    від 02 березня 2021  року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції  набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий суддя 	 	Крусян А.В.	
Судді	    	Градовський Ю.М.    Яковлєв О.В.