ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" грудня 2021 р.           Справа№ 910/9737/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Пономаренка  Є.Ю.
суддів:            Руденко  М.А. 
          Барсук  М.А. 

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий альянс" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 у справі №910/9737/21 (суддя Кирилюк Т.Ю.) за позовом Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий альянс" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" про стягнення 94 160, 08 грн.
ВСТАНОВИВ наступне.
Приватне акціонерне товариство "Європейський страховий альянс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" про стягнення 94    160, 08 грн.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилався на те, що відповідач, як страховик особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої було пошкоджено вантаж, зобов`язаний відшкодувати суму матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 у справі №910/9737/21 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем пошкодження у ДТП, яка сталась 22.06.2018 по автомобільній дорозі М-05 Київ-Одеса за участі автомобіля марки "Renault", реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки "DAF", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , вантажу, за який позивачем сплачено страхове відшкодування.
Також, суд вказав, що він позбавлений можливості встановити із поданих позивачем доказів вину водія транспортного "Renault", реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 у ДТП, яке сталось 22.06.2018 по автомобільній дорозі М-05 Київ-Одеса.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 у даній справі та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.
В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що оскільки вантаж є агрегатним та перезавантажується з одного транспортного засобу на інший у визначеній точці (конкретному пункті призначення), тому перевезення було здійснено двома транспортними засобами з різними державними номерами та під керуванням різних водіїв, що, за доводами апелянта, підтверджується наявними у матеріалах справи документами.
Крім цього, на підтвердження вказаних обставин, а також з метою доведення вини водія   ОСОБА_1 у ДТП, яке сталось 22.06.2018 по автомобільній дорозі М-05 Київ-Одеса апелянт просить долучити додаткові докази, а саме товарно-транспортну накладну від 21.06.2018 №000-D43553, схему з місця ДТП та пояснювальну водія ОСОБА_2 .
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий альянс" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 у справі №910/9737/21; роз`яснено учасникам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.
Також, вказаною ухвалою учасникам справи встановлено строк для подання відзивів, заперечень на апеляційну скаргу та інших заяв/клопотань протягом 15 днів з моменту отримання даної ухвали.
У встановлений судом строк від сторін жодних клопотань, в  тому числі і про розгляд справи у судовому засіданні, до суду не надійшло.
Крім цього, відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.
Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.  Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.
Між Приватним акціонерним товариством "Європейський страховий альянс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Штраус Україна" 30.11.2017 укладено договір страхування вантажів № 1057601, об`єктом страхування за яким є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням вантажем: кава, машини для приготування кави та гарячих напоїв, кавомолки, фільтри для пом`якшення води, запчастини до обладнання для приготування кави та гарячих напоїв, цукор фасований, замінник цукру, чай, посуд, сиропи та соуси для приготування кавових напоїв, на випадок настання страхових випадків.
За участі автомобіля марки "Renault", реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки "DAF", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 22.06.2018 по автомобільній дорозі М-05 Київ-Одеса сталася ДТП.
За твердженням позивача, внаслідок ДТП було пошкоджено застрахований вантаж, який перевозився згідно доданих до позовної заяви накладних автомобілем марки "DAF", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .
Товариство з обмеженою відповідальністю "Штраус Україна" звернулось до позивача (лист вихідний № 365) про відшкодування збитків, завданих внаслідок втрати та пошкодження застрахованого вантажу, зазначеного у видаткових накладних № 10075, № 10076, № 10077, № 10078, №10111, №10112, №10113, №10114.
Згідно звіту з оцінки майна № 22-06-18 розмір матеріального збитку, завданого власнику - Товариству з обмеженою відповідальністю "Штраус Україна" внаслідок пошкодження товару становить 96   440, 35 грн.
Позивач страховим актом № 1649/18/01/ТР/00/01 від 14.11.2018 визнав нанесення майнової шкоди страхувальнику внаслідок ДТП у розмірі 94     660, 08 грн. та здійснив виплату страхового відшкодування у наведеній сумі.
Позивач, вказуючи, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "Renault", реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент скоєння ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Провідна" згідно із полісом  № АМ/1015566, звернувся до суду з позовом про стягнення з вказаного товариства суми страхового відшкодування. 
Колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, враховуючи наступне. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. При цьому, страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору, і не може перевищувати розміру реальних збитків (втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права). Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Відповідно до ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Такими законами, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Аналіз наведених норм законодавства свідчить, що до страховика за договором майнового страхування (позивача у справі) після виплати страхового відшкодування потерпілій особі  у межах фактичних витрат, які не можуть перевищувати розміру реальних збитків, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.
За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до ст. 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).
У Законі України "Про страхування" встановлено види обов`язкового страхування, одним із яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (п. 9 ч. 1 ст. 7). Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Згідно статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
При цьому, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків (шкоди), протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про непідтвердженість  матеріалами справи обставин  того, що в результаті ДТП за участі автомобіля марки "Renault", реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки "DAF", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 22.06.2018 по автомобільній дорозі М-05 Київ-Одеса було пошкоджено вантаж, за який позивачем сплачено страхове відшкодування.
З матеріалів справи вбачається, що страхове відшкодування сплачено позивачем у зв`язку з пошкодженням товару, зазначеного у видаткових накладних № 10075, № 10076, № 10077, № 10078, №10111, №10112, №10113, №10114.
Згідно долучених до позовної заяви товарно-транспортних накладних                      №Р10075 від 21.06.2018, № Р10076 від 21.06.2018, № Р10077 від 21.06.2018,                   №Р10078 від 21.06.2018, №Р10111 від 21.06.2018, №Р10112 від 21.06.2018  перевезення вантажу за видатковими накладними № 10075, № 10076, № 10077,               №10078, №10111, №10112 здійснювалось автомобілем "Isuzu", реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 .
При цьому, товарно-транспортні накладні перевезення вантажу  за видатковими накладними  №10113, №10114  відсутні взагалі.                 
Разом з тим, за твердженням позивача застрахований вантаж був пошкоджений під час його перевезення автомобілем "DAF", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який став учасником ДТП.
В свою чергу, матеріали справи не містять належних доказів перевезення автомобілем "DAF", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , вантажу за видатковими накладними № 10075, № 10076, № 10077,                                     №10078№10111, №10112, №10113, №10114.
При цьому, автомобіль марки "Isuzu", реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 не зазначено учасником ДТП, яка сталась 22.06.2018 по автомобільній дорозі М-05 Київ-Одеса.
В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що оскільки вантаж є агрегатним та перезавантажується з одного транспортного засобу на інший у визначеній точці (конкретному пункті призначення), тому перевезення було здійснено двома транспортними засобами з різними державними номерами та під керуванням різних водіїв, що, за доводами апелянта, підтверджується наявними у матеріалах справи документами.
Стосовно вказаних доводів колегія суддів зазначає, що матеріали даної справи не містять жодних доказів на підтвердження вказаних обставин щодо здійснення перевезення двома різними ТЗ.
Так, у всіх наданих позивачем  товарно-транспортних накладних (які були оцінені судом, про що вказано вище) значиться один транспортний засіб, а саме автомобіль марки "Isuzu", реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 та визначено пункти навантаження та розвантаження (Київська область - м.Одеса).
Жодних відомостей про перезавантаження товару вказані товарно-транспортні накладні не містять.
Інших товарно-транспортних накладних станом на момент прийняття судом оскаржуваного наразі рішення в матеріалах справи не містилося.
В свою чергу, разом з апеляційною скаргою позивач надає додатковий доказ, а саме товарно-транспортну накладну від 21.06.2018 №000-D43553, в якій значиться про перевезення вантажу, без його конкретного переліку, автомобілем "DAF", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 з пункту навантаження (Київська область) до пункту розвантаження (м. Одеса).
В обґрунтування неможливості подання вказаного доказу до суду першої інстанції апелянт вказує, що наведена накладна перебувала у страхувальника та була запитана для долучення до апеляційної скарги.
Колегією суддів не приймається наведений додатковий доказ, а також інші документи, надані лише на стадії апеляційного провадження (схема з місця ДТП та пояснювальна водія ОСОБА_2 ) враховуючи наступні підстави.
В силу принципів диспозитивності та змагальності господарського судочинства, сутність яких викладено в статтях 13, 14 Господарського процесуального кодексу України, а також приписах статті 74 цього Кодексу, збирання доказів у справі не є обов`язком суду. 
Навпаки, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування у господарському процесі покладений виключно на сторони спору, кожна з яких несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 80 цього Кодексу, чітко врегульовано порядок та строки подання доказів учасниками справи. Так, за частиною 2 вказаної статті позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Згідно частини 4 цієї статті, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Частина 5 цієї статті визначає, що у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. 
Отже, за змістом вказаних норм всі докази, які підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані позивачем одночасно з такою заявою, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем до суду та належним чином обґрунтована. 
Позивач не повідомляв суд першої інстанції  відповідно до ч. 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України про неможливість подання певного доказу у встановлений строк.
Згідно з приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Колегія суддів зазначає, що перебування додаткових доказів, зокрема, товарно-транспортної накладної від 21.06.2018 №000-D43553 у страхувальника жодним чином не свідчить про неможливість їх своєчасного  подання до суду першої інстанції позивачем, адже саме на останнього покладається обов`язок із доведення обґрунтованості  своїх вимог.   
Більш того, сам скаржник стверджує, що вказані докази були запитані ним лише при апеляційному оскарженні рішення суду.              
Враховуючи недоведеність позивачем обставин неможливості подання вказаних доказів до суду першої інстанції,  наведені документи не приймаються апеляційним судом.
При цьому, колегія суддів зазначає, що у будь - якому випадку, вказана товарно-транспортна накладна від 21.06.2018 №000-D43553 не може бути доказом, який би підтверджував обставини перевезення вантажу автомобілем марки "DAF", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , за пошкодження якого позивачем здійснено виплату страхового відшкодування, оскільки вона не містить переліку товару, а також посилань на видаткові накладні, за якими він поставлявся (№ 10075, № 10076, № 10077, №10078№10111, №10112, №10113, №10114).     
Крім цього, вказана накладна також не підтверджує доводів апелянта про перезавантаження товару, оскільки пунктом навантаження визначено Київську область, а пунктом розвантаження - м.Одеса. 
Наведене вище свідчить про те, що надані позивачем докази не підтверджують пошкодження вантажу, за який позивачем сплачено страхове відшкодування, саме внаслідок ДТП, яка сталась 22.06.2018 по автомобільній дорозі М-05 Київ-Одеса.
Довідка Національної поліції України про дорожньо-транспортну пригоду       №3018173496298361 та протокол огляду місця ДТП від 22.06.2018, на які посилається позивач, не містять жодних відомостей про пошкодження застрахованого вантажу внаслідок ДТП.
Більш того, у протоколі огляду місця ДТП від 22.06.2018 значиться відмітка про характер вантажу, а саме продуктові товари, проте в графі "пошкодження вантажу" будь - які відомості відсутні.
Крім цього, надані позивачем фото з місця ДТП не підтверджують обставин пошкодження саме того товару, за який позивачем сплачено страхове відшкодування та який поставлявся за видатковими накладними № 10075, №10076, №10077, №10078№10111, №10112, №10113, №10114.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не довів суду належними доказами факту пошкодження у ДТП, яка сталась 22.06.2018 по автомобільній дорозі М-05 Київ-Одеса за участі автомобіля марки "Renault", реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки "DAF", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , вантажу, за який позивачем сплачено страхове відшкодування.
Стосовно вини водія ОСОБА_1 слід зазначити, що з огляду на недоведення позивачем пошкодження саме того товару, за який ним сплачено страхове відшкодування, встановлення вказаних обставин не може вплинути на результат розгляду даної справи.
Так, позивач повинен довести не тільки вину водія ОСОБА_1 у вчиненні ДТП, що сталася 22.06.2018 по автомобільній дорозі М-05 Київ-Одеса за участі автомобіля марки "Renault", реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки "DAF", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , а першочергово обставини того, що внаслідок вказаної пригоди було пошкоджено вантаж, за який позивачем сплачено страхове відшкодування.
Надані апелянтом апеляційному суду додаткові докази (схема з місця ДТП та пояснювальна водія  ОСОБА_2 ) на підтвердження вини вказаної особи у вчиненні ДТП, апеляційним судом не приймаються з викладених вище підстав.
За наведених обставин, висновок місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позову визнається колегією суддів обґрунтованим, у зв`язку з недоведеністю позивачем обставин пошкодження у ДТП, яка сталась 22.06.2018 по автомобільній дорозі М-05 Київ-Одеса за участі автомобіля марки "Renault", реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки "DAF", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , вантажу, за який позивачем сплачено страхове відшкодування.
З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до               ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).
Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281  - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий альянс"  залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 у справі №910/9737/21  - без змін.
2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника -  позивача   у справі.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку з урахуванням вимог п. 2 ч. 3 ст. 286 Господарського процесуального кодексу України шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.
Повний текст постанови  складено: 06.12.2021 року.

Головуючий суддя                                                            Є.Ю. Пономаренко 

Судді                                                                                М.А. Руденко

                                                                                М.А. Барсук