Справа № 463/10741/20                                Головуючий у 1 інстанції: Головатий Р.Я. 
Провадження № 22-ц/811/1949/21                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 
Категорія:45

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

05 жовтня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Івасюти М.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 30 березня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

у листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 09 березня 2017 року близько 14 год. 00 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи на першому поверсі житлового будинку АДРЕСА_1 , під час конфлікту, який виник на грунті особистих неприязних відносин, завдала їй удар кулаком лівої руки у верхню губу справа, що призвело до утворення синця, крововиливу та садна на верхній губі справа, які згідно висновку експерта відносяться до легкого ступеня тяжкості, за що передбачена кримінальна відповідальність за ч. 1 ст. 125 КК України. Стверджує, що нанесений відповідачем удар спричинив їй кровотечу з носа, біль голови, запаморочення, біль в ділянці носа та верхньої губи, відчуття нудоти, блювоту, підвищення артеріального тиску, біль в ділянці серця, а також велике емоційне потрясіння. Зазначає, що на підставі її заяви про вчинення відносно неї кримінального правопорушення, слідчим СВ Личаківського ВП ГУ НП у Львівській області було внесено відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017140040000643. Вказує, що ухвалою Личаківського районного суду міста Львова від 10 квітня 2019 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження за № 12017140040000643 закрито. Вважає, що крім заподіяння фізичних ушкоджень, відповідач завдала їй також моральну шкоду, оскільки внаслідок дій ОСОБА_1 вона перенесла значний дискомфорт, який супроводжувався болісними відчуттями, значним емоційним стресом, що посилювався почуттям розгубленості, образи, обурення, приниження людської гідності. Звертає увагу, що тілесні ушкодження заподіяні відповідачем в обличчя, тому тривалий час після інциденту їй було соромно та принизливо знаходитися в присутності інших людей, оскільки вона відчувала дискомфорт через свій зовнішній вигляд, що заважало їй вести нормальний спосіб життя. Наголошує, що тривалий процес розслідування кримінальної справи також вплинув на її психоемоційний стан, оскільки протягом усього цього часу вона була змушена повторно відчувати негативні переживання, пов`язані з обставинами вказаного злочину, відвідувати судові засідання, надавати пояснення та згадувати вказану подію. Стверджує, що у неї виникло право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з неправомірною поведінкою відповідача, оскільки кримінальне провадження закрито з нереабілітуючих для особи підстав, а тому її вина повністю доведена. Вважає, що стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. є відповідною і достатньою грошовою компенсацією за завдану їй моральну шкоду через спричинення тілесних ушкоджень. З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення у розмірі 10 000 грн. 
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 30 березня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 336,32 грн. судових витрат.
Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. 
Апелянт стверджує, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями, чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, однак її вина у заподіянні тілесних ушкоджень позивачу не встановлена обвинувальним вироком суду. Зазначає, що кримінальне провадження відносно неї відкрито формально, її обвинувачено за дії, яких вона не вчиняла, щоб навмисне принизити її честь та гідність, завдати душевного болю, оскільки вона не вчиняла жодних протиправних дій щодо позивача та своєї вини у жодному судовому засіданні не визнавала. Вказує, що позивач, намагаючись її дискредитувати, спровокувала сварку, в ході якої умисно або випадково різко шарпнула дверима, нанісши при цьому удар дверима по її обличчю, від чого вона впала на коліна на купу цегли, отримавши забій обох колінних суглобів, які тривалий час змушена була лікувати, а під час конфлікту з позивачкою не контактувала та жодних ударів їй не наносила, а ОСОБА_2 звинуватила її, щоб загострити конфлікт та посварити з братом, який є чоловіком позивачки з метою припинити його їхнє спілкування. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Оскільки текст постанови складено 05 жовтня 2021 року, то незважаючи на те, що судове засідання призначене на 27 вересня 2021 року, датою ухвалення постанови є саме 05 жовтня 2021 року.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення, передбаченого ч. й ст. 125 КК України, що полягає в спричиненні позивачу тілесних ушкоджень,  ОСОБА_2 завдано моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню в розмірі 4000 грн. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що 09 березня 2017 року, ОСОБА_1 завдала ОСОБА_2 удар кулаком в обличчя, що спричинило тілесні ушкодження.
10 березня 2017 року за заявою ОСОБА_2 розпочато кримінальне провадження, яке було внесено до реєстру кримінальних розслідувань за № 12017140040000643.
Висновком експерта КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 341 від 20 березня 2017 року підтверджується, що при проведенні судово-медичної експертизи у ОСОБА_2 виявлено синець, крововилив та садно на верхній губі справа, які утворилися від дії тупого предмета, могли виникнути від удару кулаком та відносяться до легкого тілесного ушкодження (а.с.8-10).
Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 10 квітня 2019 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності та закрито кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 
Пред`являючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, позивач оцінює завдану їй моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., які підлягають стягненню з відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Частиною 2 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:
1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;
2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;
3) в інших випадках, встановлених законом.
Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (ч. 1 ст. 1168 ЦК України).
Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб (абз. 1 ч. 3 ст. 23 ЦК України).
Відповідно до абз. 1 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що внаслідок протиправних дій відповідача, позивачу завдана моральна шкода, яка полягала в дискомфорті через зовнішній її вигляд (пошкоджене обличчя), в емоційному стресі, почутті образи, розгубленості та приниження людської гідності, а також у почутті сорому, знаходячись в присутності інших людей, що заважало їй вести звичний спосіб життя, у відчутті негативних переживань.
Враховуючи глибину моральних переживань та душевних страждань, яких зазнала ОСОБА_2 внаслідок завдання їй тілесних ушкоджень, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути 4000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Доводи апеляційної скарги про те, що вина ОСОБА_1 у заподіянні легких тілесних ушкоджень ОСОБА_2 не встановлена обвинувальним вироком суду, не заслуговують на увагу, оскільки ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 10 квітня 2019 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, тобто, з нереабілітуючих підстав, що спростовує твердження апелянта про відсутність її у вчиненні кримінального правопорушення. 
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 30 березня 2021 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.
Постанова складена 05.10.2021 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.