ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

04 жовтня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/6105/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів:  
                                         судді-доповідача Чумака С.Ю.,
                                                    суддів:  Чабаненко С.В., Юрко І.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Дніпро апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року в адміністративній справі № 280/6105/20 (суддя І інстанції – Сіпака А.В.)

за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив: 

- зобов`язати відповідача здійснити виплату коштів у розмірі 35395 грн на користь позивача в якості недоплаченої грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій за 2015-2020 роки.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року позов задоволений частково. Зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу недоплаченої суми щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (з урахуванням раніше виплачених сум).

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування скарги відповідач зазначив, що згідно зі статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно, до 5 травня, учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Механізм надання разової грошової допомоги до 5 травня у 2020 році регламентується   постановою Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 № 112. Позивач отримав разову грошову допомогу у квітні 2020 року у розмірі 3160 грн як інвалід війни 3 групи. Також зазначає, що чинне законодавство не передбачає можливості збільшення на свій розсуд розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня розміру соціальних виплат. Крім того, не погоджується з резолютивною частиною оскарженого рішення, що сформульовано як «зобов`язати відповідача здійснити перерахунок позивачу щорічної разової грошової допомоги», оскільки паспортами бюджетних програм не передбачена виплата сум за рішеннями суду, тому відповідач рішення з таким визначенням виконати не може, ця вимога може бути виконана лише шляхом стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів з зазначенням конкретної суми. 

У частині відмови в позові рішення суду не оскаржено.

Позивач своїм процесуальним правом на подачу відзиву не скористався, що не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ

ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, на підтвердження чого наявна в матеріалах справи копія посвідчення від 16.04.2015 серії НОМЕР_1 (а.с. 7).
Відповідно до посвідчення від 23.04.2019 серії НОМЕР_2 позивач є інвалідом війни ІІІ групи (а.с. 8).
06.08.2020 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив здійснити перерахунок та виплату разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, який передбачений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з 2015 по 2020 роки (а.с. 21-23).
26.08.2020 відповідачем розглянуто заяву позивача та надано відповідь № Т-1063 (а.с. 24-25). Позивача повідомлено, що в останнього відсутні підстави для виплатити допомоги у збільшеному розмірі.
Крім цього, з наведеного листа встановлено, що позивачу були виплачені наступні суми грошової допомоги до 5 травня:
- в 2015 році сума в розмірі 875 грн відповідно до постанови КМУ від 31.03.2015 № 147;
- у 2016 році сума в розмірі 920 грн відповідно до постанови КМУ від 02.03.2016 № 141;
- у 2017 році сума в розмірі 1200 грн відповідно до постанови КМУ від 05.02.2017 № 223;
- у 2018 році сума в розмірі 1265 грн відповідно до постанови КМУ від 14.03.2018 № 170;
- у 2019 році сума в розмірі 2950 грн відповідно до постанови КМУ від 20.03.2019 № 237 (у зв`язку з набуттям ІІІ групи інвалідності);
- у 2020 році сума в розмірі 3160 грн відповідно до постанови КМУ від 19.02.2020 № 112 (у зв`язку з набуттям ІІІ групи інвалідності).

Не погоджуючись з таким рішеннями відповідача, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що з резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 № 3-р/2020 встановлено, що окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України визнане неконституційним та втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Тому, саме з 27.02.2020 у позивача виникло право на соціальне забезпечення у порядку редакції Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 № 367-ХІV, яка передбачала допомогу до 5 травня для учасників бойових дій у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Крім цього, оскільки станом на 01.01.2020 прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність складав 1638 грн, то розмір разової грошової допомоги до 5 травня учаснику бойових дій у 2020 році становить 8190 грн (1638 грн х 5). Сума недоотриманих позивачем коштів з урахуванням виплати позивачу допомоги в розмірі 1390 гривень становить 6800 грн. Встановивши, що у 2020 році разову грошову допомогу позивачу виплачено у розмірі, меншому ніж передбачено ч. 5   ст. 12 Закону № 3551-ХІІ, суд дійшов висновку про порушення прав позивача на отримання такої допомоги у належному розмірі, що і стало підставою для задоволення позову. 

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ

Згідно з частиною 3 статті 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

29 вересня 2020 року Верховним судом розглянуто зразкову справу № 440/2722/20 (Пз/9901/14/20) та прийнято відповідну постанову, яка набрала законної сили 13 січня 2021 року після її перегляду в апеляційному порядку Великою Палатою Верховного Суду.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 440/2722/20 (Пз/9901/14/20), винесеній за результатами розгляду зразкової справи визначено ознаки типової справи, а саме:

(а) особа має статус особи з інвалідністю війни, має право на пільги, передбачені ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ (далі – Закон № 3551);

(б) відповідачем є орган, уповноважений здійснювати виплату разової щорічної грошової допомоги до 5 травня (Управління соціального захисту населення та/або Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат);

(в) предметом спору є розмір разової грошової допомоги до 5 травня у 2020 році.

Висновки Верховного Суду в цій зразковій справі належить застосовувати в адміністративних справах щодо оскарження дій (бездіяльності) органу, уповноваженого здійснювати виплату разової щорічної грошової допомоги до 5 травня (Управління соціального захисту населення за місцем проживання особи та/або Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат) щодо нарахування і виплати разової грошової допомоги до 5 травня у 2020 році у розмірі, передбаченому статтею 13 Закону № 3551.

Як зазначалось вище, позивачу призначено пенсію по інвалідності 2 групи і він має право на пільги, передбачені ст. 13 Закону № 3551. Відповідач-1 відмовляє позивачу у нарахуванні та виплаті недоплаченої грошової допомоги, оскільки виплата позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік здійснена у сумі 3160 грн відповідно до приписів постанови Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 за № 112 «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», а отже, у порядку та розмірі встановленому нормами права.

Суд апеляційної інстанції вважає, що передана на розгляд колегії суддів справа підпадає під ознаки типової справи, визначені у постанові Верховного Суду, оскільки позивач є інвалідом війни ІІІ групи.

За таких обставин суд апеляційної інстанції при вирішенні цієї справи застосовує правові висновки Верховного Суду, викладені у зразковій справі № 440/2722/20 (Пз/9901/14/20),  які полягають у такому.

Відносини з приводу соціального захисту ветеранів війни як особливої окремої категорії громадян врегульовані, насамперед, приписами Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Пільги особам з інвалідністю внаслідок війни встановлені статтею 13 вказаного Закону.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 статтю 13 Закону № 3551 доповнено частиною четвертою такого змісту:

«Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи – десять мінімальних пенсій за віком; II групи – вісім мінімальних пенсій за віком; III групи – сім мінімальних пенсій за віком».

Пунктом 20 Розділу ІІ Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік» згадану вище норму права викладено в такій редакції:

«Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України».

У подальшому рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008 визнано неконституційними зокрема положення статті 67 розділу І, пунктів 2-4, 6-8, 10-18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22, 24-34, підпунктів 1-6, 8-12 пункту 35, пунктів 36-100 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» та пункту 3 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, на момент нарахування і виплати у квітні 2020 року позивачу одноразової грошової допомоги та на дату його звернення з заявами до відповідачів про перерахунок допомоги, була чинною ст. 13 Закону № 3551 у редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998, яка передбачала розмір допомоги до 5 травня для осіб з інвалідністю ІІІ групи – 7 мінімальних пенсій за віком.

Поряд з цим, законодавцем правовідносини щодо нарахування, виплати та розмірів одноразової грошової допомоги до 5 травня були з 01.01.2015 також врегульовані пунктом 26 розділу VI Бюджетного кодексу України.

Відповідно до пункту 26 розділу VI Бюджетного кодексу України було визначено, зокрема, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Тобто, Кабінету Міністрів України були делеговані повноваження встановлювати зокрема розмір разової грошової допомоги до 5 травня.

На реалізацію приписів цієї норми закону Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 19.02.2020 № 112 «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», встановлено, що районні органи соціального захисту населення, центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат перераховують кошти через відділення зв`язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання) у таких розмірах: особам з інвалідністю внаслідок війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 14 років) в`язням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання, визнаним особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: I групи – 4120  гривень; II групи – 3640 гривень; III групи – 3160 гривень.

Разом з тим, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 у справі № 1-247/2018 (3393/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України, окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ (далі – Закон № 3551) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

При цьому, Конституційний Суд України дійшов висновку, що встановлення пунктом 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу іншого, ніж у статтях 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551, законодавчого регулювання відносин у сфері надання пільг ветеранам війни спричиняє юридичну невизначеність при застосуванні зазначених норм Кодексу та Закону № 3551, що суперечить принципу верховенства права, встановленому статтею 8 Конституції України.

З огляду на такі обставини, Верховний Суд дійшов висновку, що з 27.02.2020 заявник набув право на соціальне забезпечення у порядку редакції Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 № 367-ХІV, яка передбачає розмір допомоги до 5 травня для осіб з інвалідністю ІІІ групи внаслідок війни – сім мінімальних пенсій за віком, що становить 11466 грн.

Як зазначено вище, відповідачем у квітні 2020 року виплачено позивачу разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 3160 грн, тобто у розмірі меншому, ніж визначений   статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Також, апеляційний суд зазначає, що норми підзаконних нормативно-правових актів, у тому числі і постанов Кабінету Міністрів України, на які посилався відповідач, відмовляючи позивачу у виплаті належного розміру допомоги, суперечать приписам   Закону № 3551-ХІІ, а тому застосуванню не підлягають, оскільки у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам   закону   слід застосовувати саме норми   закону, який має вищу юридичну силу.

Разом з тим, задовольняючи частково позов, суд першої інстанції помилково зобов`язав відповідача виплатити позивачу недоплачену допомогу, виходячи з її розміру у 5 мінімальних пенсій за віком, який встановлений для учасників бойових дій, а не 7 таких пенсій, як передбачено для інвалідів війни ІІІ групи.

ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Отже, судом першої інстанції правильно частково задоволено позов, проте помилково визначено розмір допомоги, який підлягає виплаті позивачу.
Відповідно до ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини 4 статті 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру допомоги, який підлягає виплаті позивачу.
На підставі викладеного, керуючись ст.  242, 243, 308, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року в адміністративній справі № 280/6105/20 змінити.

В абзаці другому резолютивної частини слова «п`яти» замінити словами «семи», цифри «12» замінити цифрами « 13».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                            С.Ю. Чумак 

                          суддя                                                            С.В. Чабаненко 

                          суддя                                                            І.В. Юрко