Ухвала
 
25 жовтня 2021 року
м. Київ
 
справа № 766/17529/16
провадження № 61-8671св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Грушицького А. І.,
 
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
відповідачі: Міністерство юстиції України, Херсонський слідчий ізолятор Управління державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, 
треті особи: Виконавчий комітет Херсонської міської ради, Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України,
 	
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Заверюхи Костянтина Олександровича на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30 листопада 2020 року у складі судді Майдан С. І. та постанову Херсонського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року у складі колегії суддів: Радченка С. В., Вейтас І. В., Кузнєцової О. А.
 
у справі за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Міністерства юстиції України, Херсонського слідчого ізолятору Управління державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, треті особи: Виконавчий комітет Херсонської міської ради, Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, про зобов`язання вчинити певні дії,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у грудні 2016 року звернулися до суду з вищевказаним позовом, який уточнили у процесі розгляду справи, і остаточно просили зобов`язати Міністерство юстиції України звернутися до Херсонської міської ради з клопотанням про виключення квартири АДРЕСА_1 з числа службових та прийняття її на баланс Департаменту житлово-комунального господарства Херсонської міської ради.
Зазначений позов, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мотивували тим, що на підставі ордеру № 10 від 30 квітня 2009 року, виданого Виконавчим комітетом Херсонської міської ради згідно з рішенням від 21 квітня 2009 року № 198, ним, у складі сім`ї: заявник - ОСОБА_1 , чоловік - ОСОБА_2 , дочка - ОСОБА_4 , було надано право на зайняття житлового приміщення жилою площею 36,7 кв. м, загальною площею 60 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . 
Згідно з протоколом від 09 липня 1997 року № 2, затвердженим рішенням Виконавчого комітету Херсонської міської ради народних депутатів від 19 серпня 1997 року № 318, ОСОБА_1 перебуває у пільговій черзі з правом позачергового отримання житла за № 12. 
На підставі наказу ДПтСУ від 09 грудня 2009 року № 50о/с ОСОБА_1 звільнено з ДКВС України за пунктом 65 «А» (за віком) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України, календарна вислуга років становить 23 роки 09 місяців 28 днів. 
Житлово-побутовою комісією Херсонського слідчого ізолятора УДПС України в Херсонській області (протокол № 9) 07 грудня 2015 року прийнято рішення, яким не заперечено проти виключення із числа службового житла квартири АДРЕСА_1 , у якій разом з родиною проживає ОСОБА_1 та про звернення до ДПтС України щодо подальшого вирішення питання по суті, та погодження вказаного протоколу. 
На адресу голови Центральної житлово-побутової комісії ДПС України 26 лютого                 2016 року було направлено пакет документів щодо виключення із числа службового житла квартири АДРЕСА_1 , однак відповіді не отримано. 
Згідно з повідомленням Департаменту житлово-комунального господарства Херсонської міської ради житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 2 787,10 кв. м, обліковується на балансі Департаменту житлово-комунального господарства Херсонської міської ради. 
Вони постійно проживають та зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 , іншого житла не мають, не використали свого права на безоплатну приватизацію державного житлового фонду та мають право на безоплатну приватизацію вказаної квартири, з огляду на те, що відповідачі всупереч вимог закону не передали квартиру до комунальної власності, що позбавляє їх законного права на приватизацію. 
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Херсонський міський суд Херсонської області рішенням від 30 листопада 2020 року відмовив у задоволенні позову.
Рішення місцевий суд мотивував тим, що у позивачів відсутнє право вимагати у власника службового житла вчиняти дії, направлені на виключення статусу квартири з числа службових, за відсутності згоди власника, оскільки позивачами не доведено наявність таких обставин, які обумовлюють це виключення. Посилання на статтю 125 ЖК УРСР не можуть братися до уваги, оскільки спір між власником службового житлового фонду та користувачами квартири, які отримали її в установленому законом порядку щодо порядку користування житловим приміщенням в цьому випадку відсутній.
ОСОБА_1 продовжує перебувати на квартирному обліку, як колишній співробітник Херсонського СІЗО, що потребує поліпшення житлових умов, тобто в подальшому позивач має право на отримання житла у власність у встановленому законом порядку згідно з черговістю, а службова квартира в такому випадку продовжуватиме використовуватися власником для забезпечення потреб інших працівників.
Херсонський апеляційний суд постановою від 21 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , від імені яких діє адвокат Бабіч О. П., залишив без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30 листопада 2020 року залишив без змін.
Постанову апеляційний суд мотивував тим, що рішення місцевого суду є правильним по суті та відповідає вимогам матеріального і процесуального права. 
Також апеляційний суд зазначив про те, що законодавство України не містить спеціальних норм, що регулюють порядок переведення службових квартир в житлові стосовно співробітників кримінально-виконавчої служби, поліцейських тощо, на відміну від військовослужбовців, соціальний статус яких визначається Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яким чітко визначено механізм переведення житлового зі службового, де проживає військовослужбовець, у житлове, та визначено критерії, за якими військовослужбовець може скористатися своїм правом на таке переведення.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції не погодився із висновком місцевого суду щодо необхідності окремого звернення позивачів з питанням про виключення квартири зі статусу службової до органу, в оперативному управлінні якого це житло перебуває, як на одну із підстав для відмови в задоволенні позову, оскільки це питання вже було порушено житловою комісією Херсонського СІЗО перед попереднім власником службових квартир в 2016 році, та за час розгляду справи Міністерство юстиції України, як дійсний власник житла, висловив свою позицію, якою чітко окреслив незгоду щодо виключення спірної квартири з числа службових з подальшою її приватизацією на користь позивачів.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
Від представника ОСОБА_1 - адвоката Заверюхи К. О. у травні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30 листопада 2020 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.
 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що висновок судів попередніх інстанцій про те, що у позивачів відсутнє право вимагати у власника службового житла виключення квартири із числа службового житла є помилковими, оскільки сім`я ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку у Херсонському СІЗО з 1997 року у загальній черзі та черзі осіб, які користуються правом першочергового забезпечення житлом для отримання житла без статусу службового житла, призначеного для постійного проживання та можливості реалізації права на його приватизацію.
Відповідачами у справі не заперечується того, що можливості забезпечити сім`ю ОСОБА_1 іншим житлом без статусу службового житла вони не мають. Для виселення позивачів із займаного службового житла без надання іншого житлового приміщення також відсутні правові підстави, оскільки ОСОБА_1 є пенсіонером та має вислугу більше 10 років.
Позивачі мають правомірне право очікування забезпечення їх сім`ї житлом призначеним для постійного проживання без статусу службового, після звільнення ОСОБА_1 із служби, і такий строк очікування без визначення його меж порушує права позивачів на житло, гарантоване Конституцією України.
Зняття статусу службового житла із квартири АДРЕСА_4 буде підставою для зняття сім`ї ОСОБА_1 з квартирного обліку у зв`язку із забезпеченням їх достатнім за розмірами впорядкованим житлом, чим буде реалізовано право позивачів на житло.
Висновки судів попередніх інстанцій суперечать правовим висновкам, висловленим у постановах Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 636/1514/19,                              від 12 жовтня 2020 року у справі № 636/1525/19, від 12 листопада 2020 року у справі № 640/10473/19, від 12 листопада 2020 року у справі № 750/967/19, від 22 грудня                  2020 року у справі № 750/8002/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 636/1480/19,                     від 18 лютого 2021 року у справі № 636/3680/19 та рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 серпня 2015 року.
 
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
Від Міністерства юстиції України у червні 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому заявник просив залишити її без задоволення, посилаючись на те, що приватизація, як процес передачі державного майна у інших осіб, охоплює лише державний житловий фонд, тобто той, що належить місцевим радам, і такий, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, установ, організацій. Громадяни можуть приватизувати їх лише після того, як статус службових квартир (кімнат, будинків) буде з них знятий.
Міністерство юстиції України, як центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань та пробації делегувало Південному міжрегіональному управлінню з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції повноваження в частині управління державним майном підпорядкованих установ виконання покарань, тобто і службовим житловим фондом, тому питання виключення нерухомого майна, а саме двокімнатної квартири АДРЕСА_1 із статусу службового має бути скеровано до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції.
Службове житло надається особі тимчасово, поки роботодавець, який надав це житло, її пов`язують трудові правовідносини. Після їх припинення службове житло має бути повернуто роботодавцю для того, щоб у ньому мали можливість проживати інші працівники.
Законодавство України не містить спеціальних норм, що регулюють порядок переведення службових квартир в житлові стосовно співробітників кримінально-виконавчої служби, поліцейських тощо, на відміну від військовослужбовців, соціальний статус яких визначається Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яким чітко визначено механізм переведення житлового зі службового, де проживає військовослужбовець, у житлове, та визначено критерії, за якими військовослужбовець може скористатися своїм правом на таке переведення.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Верховний Суд ухвалою від 03 червня 2021 року відкрив провадження у цій справі та витребував її матеріали із Херсонського міського суду Херсонської області.
Справа № 766/17529/16-ц надійшла до Верховного Суду 30 червня 2021 року.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Згідно з витягу з протоколу № 4 засідання міської громадської комісії з житлових питань від 15 квітня 2009 року комісія пропонує задовольнити клопотання Херсонської виправної колонії УДДУ ПВП у Херсонській області. Визнати службовими квартири АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_4, АДРЕСА_18, АДРЕСА_19, АДРЕСА_20 в будинку АДРЕСА_3 .
Рішенням Виконавчого комітету Херсонської міської ради від 21 квітня 2009 року                     № 196 затверджено протокол засідання міської громадської комісії з житлових питань від 15 квітня 2009 року № 4.
На підставі ордеру № 10 від 30 квітня 2009 року, виданого Виконавчим комітетом Херсонської міської ради на підставі рішення № 198 від 21 квітня 2009 року,                      ОСОБА_1 , у складі сім`ї: заявник - ОСОБА_1 , чоловік - ОСОБА_2 , дочка - ОСОБА_4 , було надано право на зайняття житлового приміщення жилою площею 36,7 кв. м, загальною площею 60 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .
ОСОБА_1 проходила службу в органах внутрішніх справ та Державній кримінально-виконавчій службі України з 03 березня 1986 року до 31 грудня 2009 року на посаді начальника відділу по контролю за виконанням судових рішень Херсонського слідчого ізолятора УДДУПВП у Херсонській області. Наказ УВС Херсонського облвиконкома про прийом на службу № 14о/с від 03 березня 1986 року. Наказ начальника УДДУПВП у Херсонській області про звільнення з Державної кримінально-виконавчої служби України № 50о/с від 09 грудня 2009 року за пунктом 65 «А» (за віком) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України, календарна вислуга років становить 23 роки 09 місяців 28 днів, що підтверджується довідкою Херсонського слідчого ізолятору УДДУПВП у Херсонській області.
Житлово-побутова комісія Херсонського слідчого ізолятора УДПС України в Херсонській області рішенням, оформленим протоколом № 9, від 07 грудня 2015 року не заперечувала проти виключення із числа службового житла квартири АДРЕСА_1 , у якій разом з родиною проживає                          ОСОБА_1 та про звернення до ДПтС України щодо подальшого вирішення питання по суті, та погодження вказаного протоколу.
На адресу голови Центральної житлово-побутової комісії ДПС України 26 лютого                   2016 року було направлено пакет документів щодо виключення із числа службового житла квартири АДРЕСА_1 .
Згідно з повідомленням Департаменту житлово-комунального господарства Херсонської міської ради житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_3 загальною площею 2 787,10 кв. м обліковується на балансі Департаменту житлово-комунального господарства Херсонської міської ради.
Відповідно до довідки Херсонського слідчого ізолятора Управління державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, АР Крим та місті Севастополі                   від 12 грудня 2016 року підполковник внутрішньої служби ОСОБА_1, пенсіонер ДКВС України, зарахована до черги співробітників Херсонського слідчого ізолятора щодо поліпшення житлово-побутових умов згідно з протоколом № 2 від 09 липня                 1997 року, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Херсонської міської ради народних депутатів № 318 від 19 серпня 1997 року. У Херсонському слідчому ізоляторі перебуває на квартальному обліку у загальній черзі за № 12 та у пільговій черзі з правом першочергового одержання житла № 12.
Згідно з актовим записом про шлюб № 512, складеним 02 жовтня 2010 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Херсоні, між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 02 жовтня 2010 року зареєстровано шлюб. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка - ОСОБА_7 , дружини - ОСОБА_7 .
Згідно з свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим т.в.о. начальника управління комунальної власності 06 вересня 2010 року на підставі рішення Виконавчого комітету Херсонської міської ради № 414 від 17 серпня 2010 року, квартира під АДРЕСА_1 , належить державі в особі Державного департаменту України з питань виконання кримінальних покарань.
З довідки № 24/10-776, виданої 02 березня 2017 року ДУ «Херсонський слідчий ізолятор» судами попередніх інстанцій встановлено, що станом на 03 березня                          2017 року на квартирному обліку в установі перебуває: у загальній черзі 26 сімей; у пільговій черзі з правом першочергового одержання житла 26 сімей. Житловий фонд Херсонського слідчого ізолятора складається із 6 службових квартир (НОМЕР_1, АДРЕСА_14 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 . ОСОБА_1 працівник разом із родиною перебуває на квартирному обліку в установі у загальній черзі за                  № 12 та у пільговій черзі з правом першочергового одержання житла за № 12.          ОСОБА_1 30 квітня 2009 року разом із родиною Виконавчим комітетом Херсонської міської ради було видано ордер № 10 на службове жиле приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , у якій вони проживають по теперішній час. Станом на 03 березня 2017 року рішення про виключення квартири АДРЕСА_1 не приймалось.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно                                від 29 травня 2018 року власником 1/1 частини спірної квартири є держава в особі Міністерства юстиції України.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційне провадження у справі підлягає закриттю з таких підстав. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі є пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме неврахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 636/1514/19, від 12 жовтня 2020 року у справі                    № 636/1525/19, від 12 листопада 2020 року у справі № 640/10473/19, від 12 листопада 2020 року у справі № 750/967/19, від 22 грудня  2020 року у справі № 750/8002/19,                від 03 лютого 2021 року у справі № 636/1480/19, від 18 лютого 2021 року у справі                       № 636/3680/19 та рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 серпня 2015 року.
Проте, зазначена підстава касаційного оскарження не знайшла свого підтвердження, під час перегляду справи в межах доводів касаційної скарги, оскільки правовідносини у зазначених справах та у справі, яка переглядається, не є подібними.
Верховний Суд наголошує, що подібність правовідносин означає, зокрема тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.
При цьому, під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної справи.
Предметом позовних вимог у цій справі є зобов`язання Міністерства юстиції України звернутися до Херсонської міської ради з клопотанням про виключення квартири                    АДРЕСА_1 з числа службових та прийняття її на баланс Департаменту житлово-комунального господарства Херсонської міської ради.
Суди встановили, що законодавство України не містить спеціальних норм, що регулюють порядок переведення службових квартир в житлові стосовно співробітників кримінально-виконавчої служби, поліцейських тощо, на відміну від військовослужбовців, соціальний статус яких визначається Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яким чітко визначено механізм переведення житлового зі службового, де проживає військовослужбовець, у житлове, та визначено критерії, за якими військовослужбовець може скористатися своїм правом на таке переведення.
Разом з тим, Верховний Суд здійснював касаційний перегляд зазначених заявником, як приклад, справ №№ 636/1514/19, 636/1525/19, 640/10473/19, 750/967/19, 750/8002/19, 636/1480/19, 636/3680/19, в яких позивачами є фізичні особи, а саме військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше років, і відповідно до  Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України                від 03 серпня 2006 року № 1081, та Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380, мають право на забезпечення житлом, зокрема право на виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання.
Таким чином, підстави позову, зміст позовних вимог, встановлені фактичні обставини, а також матеріально-правове регулювання спірних відносин у зазначених справах та у цій справі є відмінними.
Зазначення в касаційній скарзі, що суди не врахували рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 серпня 2015 року не має правового значення, оскільки відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Наведене дає підстави для висновку, що у цій справі відсутня подібність змісту та матеріально-правового регулювання спірних правовідносин зі справою, яка наведена заявником як приклад неоднакового застосування норм матеріального права.
Переглянувши у касаційному порядку судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіривши правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, з урахуванням неможливості встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішеннях судів попередніх інстанцій, Верховний Суд дійшов висновку, що наявність наведеної у скарзі 
підстави касаційного оскарження, передбаченої у пункті 1 частини другої статті 389 ЦПК України, не отримали підтвердження після відкриття касаційного провадження.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
Оскільки наявність наведеної у касаційній скарзі підстави касаційного оскарження, передбаченої у пункті 1 частини другої статті 389 ЦПК України, не отримали підтвердження після відкриття касаційного провадження, тому відповідно до пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Заверюхи К. О. на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30 листопада 2020 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року підлягає закриттю.
Щодо клопотання Міністерства юстиції України про розгляд касаційної скарги за участю уповноваженої особи Міністерства юстиції України
Міністерство юстиції України  подало у червні 2021 року до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому, зокрема просило розгляд касаційної скарги проводити за участю уповноваженої особи Міністерства юстиції України.
Клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п`яти днів після складання доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Розгляд цієї справи в касаційному порядку проведений Верховним Судом за правилами статті 401 ЦПК України в порядку письмового провадження, в якому учасники справи не повідомляються про такий розгляд.
Керуючись статтями 260, 396, 400, 401ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні клопотання Міністерства юстиції України про розгляд касаційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Заверюхи Костянтина Олександровича на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30 листопада 2020 року та постанову Херсонського апеляційного суду                    від 21 квітня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Міністерства юстиції України, Херсонського слідчого ізолятору Управління державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, треті особи: Виконавчий комітет Херсонської міської ради, Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, про зобов`язання вчинити певні дії, за участю уповноваженої особи Міністерства юстиції України.
Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Заверюхи Костянтина Олександровича на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30 листопада 2020 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року, відкрите на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
Ухвала суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                 І. В. Литвиненко
 
                                                                                                            В. С. Висоцька
 
                                                                                                           А. І. Грушицький