Номер провадження: 33/813/1519/21
Номер справи місцевого суду: 522/18918/21 
Головуючий у першій інстанції Попревич В.М. 
Доповідач Котелевський Р. І.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І.,
за участю: 
секретаря судового засідання – Тьосової Я.В., 
особи, яка притягується до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 25.10.2021 року якою,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Немирів, Вінницької області, громадянина України, тимчасово не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, -
встановив:

Оскарженою постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 (сімнадцяти тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, а також стягнуто судовий збір у сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.
Згідно з оскарженою постановою, 13.09.2021 року, приблизно о 22 год. 45 хв., ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем марки «Kia Carens» державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Бернардацці, 12/1, з явними ознаками наркотичного сп`яніння: зіниці очей не реагують на світло, поведінка, яка не відповідає обстановці, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність та необґрунтованість постанови, стверджує про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та дослідженим доказам, просить скасувати постанову та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
Апелянт зазначає, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, а відеозапис, який був здійснений на нагрудну камеру поліцейського та був долучений до матеріалів справи, не відповідає фактичним обставинам справи, а тому є недопустимим доказом. Також, ОСОБА_1 зазначає, що: поліцейськими було порушено його право на захист; постанові суду першої інстанції в мотивувальній частині викладено інше прізвище, а саме « вина ОСОБА_2 підтверджується наступними доказами»; свідки під час складення протоколу були відсутні; доказів про факт керування ним транспортним засобом матеріали справи не містять.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 порушує питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що оскаржену постанову суду він не отримував безпосередньо в день судового засідання, зокрема отримав її 27.10.2021 року та невідкладно подав апеляційну скаргу.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; вивчивши матеріали адміністративної справи та долучені до справи докази;  перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи; апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Що стосується доводів про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційним судом встановлено таке.
Відповідно до положень ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається  апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, або якщо відмовлено у його поновленні.
Оскільки постанова суду першої інстанції не була вручена ОСОБА_1 25.10.2021 року, факт її отримання 27.10.2021 року підтверджується матеріалами справи, зокрема і подача апеляційної скарги у строк, а тому клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження є зайвим, оскільки строк фактично не пропущений.
Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність оскарженої постанови судді районного суду, апеляційним судом встановлено таке.
Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. 
Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. 
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції є обґрунтованою та такою, що постановлена з дотриманням вимог КУпАП, за результатами повного та всебічного дослідження доказів.
Так, згідно з протоколом серії ААБ №142624 від 13.09.2021 року, водій ОСОБА_1 13.09.2021 року, приблизно о 22 год. 45 хв., керував транспортним засобом автомобілем марки Kia Carens державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Бернардацці, 12/1, з явними ознаками наркотичного сп`яніння: зіниці очей не реагують на світло, поведінка, яка не відповідає обстановці, порушення координації рухів, від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився. Подія фіксувалась на портативні відео реєстратори 3440 (а.с.1-4).
Протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №142624 від 13.09.2021 року ОСОБА_1 власноручно підписав, фактично погодившись із його змістом, зауважень та застережень в протоколі не вказав.
Таким чином, факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення (а.с.1), актом відмови від огляду на стан наркотичного сп`яніння (а.с. 2); диском з відеозаписами обставин складання протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 3).
Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
З відеозапису просліджується чітка послідовність подій, які відбувались 13.09.2021 року, зокрема: керування ОСОБА_1 автомобілем, його зупинка, процедура відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, складання протоколу відносно останнього, а тому відеозапис беззаперечно та поза розумним сумнівом підтверджує відомості викладені в протоколі та доводить вину правопорушника (а.с. 3). 
Невідповідність часу аудіо доріжки з часом складання протоколу на вказаному відеозаписі, на чому наголошує апелянт, не спростовує факту керування особою автомобілем в стані наркотичного сп`яніння, оскільки на відеозаписі зафіксована процедура складання протоколу, зі змістом якого ОСОБА_1 був ознайомлений та підписав його, тим самим погодившись з обставинами викладеними в протоколі.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно п. 1.4.5 «Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів)», затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 03 лютого 2016 року, однією із декількох цілей використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції є забезпечення об`єктивного розгляду справ уповноваженими органами шляхом створення додаткових належних доказів, а тому даний доказ, у розумінні ст.251 КУпАП, є належним і допустимими. 
Будь-яких фактичних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів достовірність вищевказаного відеозапису ОСОБА_1 не надано. Не встановлено таких і під час апеляційного розгляду справи та під час перегляду зазначеного відеозапису. 
Враховуючи встановлені обставини, апеляційний суд визнає неспроможними доводи ОСОБА_1 про недопустимість як доказу відеозапису з нагрудних камер працівників поліції. 
Доводи апелянта, що працівниками поліції під час складання протоколу не були залучені свідки, суд визнає безпідставними, оскільки ч. 2 ст. 266 КУпАП (редакція від 16.02.2021 року) передбачено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Твердження ОСОБА_1 про те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння та порушення його права на захист, оскільки він висував вимогу щодо залучення захисника, апеляційний суд визнає неспроможними та такими, що спростовуються відеозаписом обставин події та власноручним підписом останнього в протоколі про адміністративне правопорушення, що свідчить про згоду останнього з його змістом. Протокол не містить клопотання ОСОБА_1 про залучення захисника.
Посилання апелянта на те, що в постанові про адміністративне правопорушення суду першої інстанції вказано прізвище іншої особи, апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки з матеріалів справи, зокрема протоколу про адміністративне правопорушення та відеозапису з нагрудної камери поліцейського та відео реєстратора патрульного транспортного засобу, вбачається, а тому технічна описка щодо прізвища правопорушника в мотивувальній частині постанови, не спростовує доведеності вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , та може бути усунена шляхом виправлення описки судом першої інстанції. 
Доводи ОСОБА_1 відносно того, що він не розумів, що існує відповідальність за відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння апеляційний суд також відхиляє, оскільки ОСОБА_1 є водієм та отримував водійське посвідчення, а відтак має бути обізнаним з ПДР, зокрема пунктом 2.5, який передбачає обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а тому відмова від його проходження передбачає відповідальність.
Посилання апелянта на відсутність доказів про його перебування 13.09.2021 року в стані наркотичного сп`яніння, апеляційним судом не приймається до уваги, оскільки останньому протоколом та постановою судді першої інстанції інкримінована лише відмова від проходження на стан наркотичного сп`яніння, що є самостійною кваліфікуючою ознакою ч.1 ст.130 КУпАП. 
Доводи апелянта щодо відсутності доказів його відсторонення від керування транспортним засобом, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки з відеозаписів нагрудної камери поліцейського вбачається, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 працівниками поліції було роз`яснено про неможливість його подальшого керування транспортним засобом, на що він відповів згодою. 
Накладаючи адміністративне стягнення, суддя районного суду дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст.33 КУпАП, врахувавши характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника та обставини.
Крім того слід зазначити, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2017 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.
Інших істотних та переконливих доводів, які б спростовували висновки судді першої інстанції в оскарженій постанові про доведеність вини ОСОБА_1 та були підставою для її скасування або зміни, не наведено, та під час апеляційного розгляду не встановлено.
За викладених обставин, апеляційний суд визнає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, повністю доведена, а тому оскаржена постанова є законною, обґрунтованою та вмотивованою.
Апеляційним судом не встановлено порушень норм матеріального чи процесуального права при розгляді справи в суді першої інстанції, що свідчить про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскарженої постанови.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -  

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 25.10.2021 року, якою  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя
Одеського апеляційного суду            Р.І. Котелевський