ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

14 грудня 2021 року 	м.Суми	

Справа №592/12471/20 
Номер провадження 22-ц/816/1638/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Ткачук С. С. 
з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М., 

сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач  – ОСОБА_2 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 серпня 2021 року, в складі судді Фоменко І.М., ухвалене у м. Суми,

                                                     в с т а н о в и в:

06 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно. Свої вимоги мотивував тим, що 11 червня 2020 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір № 1 купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва – трансформаторної підстанції готовністю 48%, яка розташована на земельній ділянці з кадастровим номером 5910136600:18:005:0042 за адресою: АДРЕСА_1 . У день укладення договору на його виконання між сторонами відбулося приймання-передача нерухомого майна, про що підписано відповідний акт, і він передав відповідачу 100000 грн в якості авансового платежу, що підтверджується розпискою, а залишок в сумі 2700000 грн позивач зобов`язався сплатити у триденний термін після оформлення права власності на придбане нерухоме майно. 
Однак ОСОБА_2 ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, незважаючи на його численні прохання, тому, уточнивши позов (а.с. 39), просив суд визнати договір купівлі-продажу № 1 від 11 червня 2020 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , дійсним; визнати за ОСОБА_1 , як покупцем, право власності на об`єкт нерухомості – трансформаторну підстанцію готовністю 48%, яка розташована на земельній ділянці з кадастровим номером 5910136600:18:005:0042 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 серпня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити  у повному обсязі. 
Вказує, що між ним та відповідачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу майна  від 11 червня 2020 року, однак з незалежних від нього причин договір не був нотаріально посвідчений. Доводить, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу об`єкта нерухомості – трансформаторної підстанції готовністю 48%, яка розташована на земельній ділянці з кадастровим номером 5910136600:18:005:0042 за адресою: АДРЕСА_1 , постійно відповідає відмовою на його неодноразові прохання нотаріально оформити цей договір.   
Зазначає, що 12 травня 2021 року судом було відмовлено у затвердженні мирової угоди між  сторонами, тому звернення до суду з цим позовом є єдиним шляхом вирішення проблеми. 
Не погоджується і з висновком суду про те, що у випадку задоволення позову будуть порушенні права та інтереси територіальної громади м. Суми, як власника земельної ділянки, на якій розташований об`єкт незавершеного будівництва – трансформаторна підстанція. 
Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подано.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V  ЦПК України.
Сторони повідомлені про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, але в судове засідання не з`явились.
Колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання адвоката Холода О.А. про відкладення розгляду справи у зв`язку з необґрунтованістю, оскільки доказів неможливості з`явитися в судове засідання ним не надано. Крім того, законом передбачена можливість брати участь у розгляді справи в режимі відеоконференції поза межами суду, однак такого клопотання адвокат Холод О.А. не заявляв. Від позивача ОСОБА_1 клопотання про відкладення розгляду справи не надходило.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо  визнає, що суд першої інстанції  ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 є власником  незавершеного будівництва – трансформаторної підстанції (48% готовності), яка розташована на земельній ділянці з кадастровим номером 5910136600:18:005:0042 за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебуває у комунальній власності Сумської міської ради  (а.с. 79-81).
11 червня 2020 року між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу № 1 об`єкту незавершеного будівництва – трансформаторної підстанції готовністю 48%, яка розташована на земельній ділянці з кадастровим номером 5910136600:18:005:0042 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14).
Вартість майна сторонами цього договору визначена у сумі 2800000,00 грн, з яких 100000,00 грн ОСОБА_1 сплатив на користь відповідача в якості авансу при підписанні договору, а інші 2700000,00 грн зобов`язався сплатити у триденний строк після оформлення права власності на майно за покупцем (п. 1.3 Договору).
Факт отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 100000,00 грн в якості авансового платежу за договором купівлі-продажу № 1 від 11 червня 2020 року підтверджується розпискою ОСОБА_2 від 11 червня 2020 року (а.с. 16).
Згідно з підпунктом 3.2.3. цього договору сторони зобов`язалися сприяти нотаріальному посвідченню даного договору шляхом надання необхідної документації для його нотаріального посвідчення. 
У цей же день покупець прийняв, а продавець передав майно, що належить на праві власності продавцю – незавершене будівництво – трансформаторну підстанцію готовністю 48%, яка розташована на земельній ділянці з кадастровим номером 5910136600:18:005:0042 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом приймання-передачі майна за договором купівлі-продажу № 1 від 11 червня 2020 року (а.с. 17).
Усупереч підпункту 3.2.3. договору нотаріальне посвідчення основного договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва – трансформаторної підстанції не відбулося через незвернення відповідача до нотаріуса для належного оформлення укладеного правочину.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання договору купівлі – продажу дійсним та визнання за ним права власності на об`єкт незавершеного будівництва – трансформаторну підстанцію, суд першої інстанції виходив з того, що договір купівлі-продажу № 1 від 11 червня 2020 року об`єкту незавершеного будівництва – трансформаторної підстанції готовністю 48%, яка розташована на земельній ділянці з кадастровим номером 5910136600:18:005:0042 за адресою: АДРЕСА_1 , в силу положень ст. 657 ЦК України підлягає нотаріальному посвідченню, а право власності на таке майно – подальшій реєстрації, тому цей правочин не може бути визнаний судом дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України. При цьому зазначив, що за відсутності будь-яких належних доказів підтвердження існування у продавця за договором – ОСОБА_2 права постійного користування чи оренди земельної ділянки, на якій знаходиться об`єкт незавершеного будівництва – трансформаторна підстанція готовністю 48%, який є предметом спірного договору купівлі-продажу, обраний позивачем спосіб захисту може призвести до порушення прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб, зокрема, власника земельної ділянки.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного. 
Як визначено змістом ст. 15 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 81 ЦПК України кожна особа може звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів та повинна довести порушення, невизнання чи оспорення прав саме вказаним нею відповідачем (відповідачами) та необхідність їх відновлення у визначений нею спосіб.
Звертаючись з позовом про визнання права власності на об`єкт нерухомості – трансформаторну підстанцію готовністю 48%, яка розташована на земельній ділянці з кадастровим номером 5910136600:18:005:0042 за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 посилався на норму ч. 2 ст. 220 ЦК України, якою встановлюються правові наслідки недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору. 
Відповідно до ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. 
Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджуються письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Так, відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.
Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Частиною 3 ст. 640 ЦК України визначено, що договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. 
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні  або є необхідними для договорів даного виду, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.  
Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. 
Разом з тим,  відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва підлягає державній реєстрації.
Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) – офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно
Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
У п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. 
Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. 
При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України. Як вбачається, в порушення вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України позивачем не надано доказів на підтвердження факту ухилення ОСОБА_2 від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу об`єкта нерухомості – трансформаторної підстанції готовністю 48%, яка розташована по АДРЕСА_1 , та втрати стороною можливості нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна.
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 травня 2021 року відмовлено в затвердженні мирової угоди, укладеної між ОСОБА_1 до та ОСОБА_2 від 15 березня 2021 року у цивільній справі № 592/12471/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення коштів (а.с. 113-114). 
Із змісту заяви про укладення мирової угоди вбачається, що відповідач підтверджує факт отримання нею від ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 100000,00 грн за договором купівлі-продажу № 1 від 11 червня 2020 року та передачі ОСОБА_1 об`єкта нерухомості – трансформаторної підстанції за адресою: АДРЕСА_1 із визнанням за ним права власності (а.с. 45).
Відповідач не з`являлася на виклики суду першої інстанції у судове засідання, постійно надаючи заяви про розгляд справи без її участі, в яких не висловлювала заперечень з приводу задоволення заявлених вимог ОСОБА_1 
  
13 квітня 2021 року приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Ануфрієв А.О. надав ОСОБА_1 відмову у вчиненні нотаріальних дій, а саме: в посвідченні договору купівлі-продажу незавершеної будівництвом  трансформаторної підстанції (48 % готовності),  яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутністю законних підстав. Земельна ділянка з кадастровим номером 5910136600:18:005:0042, на якій розташований зазначений об`єкт нерухомості має цільове призначення, що йому не відповідає та не надано доказів, що підтверджують право оренди чи користування земельною ділянкою (а.с. 99). 
Зазначена відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій позивачем у встановленому законом порядку не оскаржена. 
Обґрунтованим є і висновок суду першої інстанції про те, що при задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання дійсним договору купівлі-продажу об`єкта нерухомості – трансформаторної підстанції готовністю 48%, яка розташована на земельній ділянці з кадастровим номером 5910136600:18:005:0042 за адресою: АДРЕСА_1 , та визнання за ним право власності, як покупцем, призведе до порушення прав власника зазначеної земельної ділянки, оскільки суду не надано будь-яких доказі наявності у ОСОБА_2 права постійного користування чи оренди земельної ділянки під об`єктом нерухомості. 
На підставі викладеного, з урахуванням вимог положення ч. 2 ст. 220 ЦК України щодо підстав визнання правочину дійсним судом, недоведеності факту ухилення сторони договору ОСОБА_2 від його нотаріального посвідчення, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що такий договір купівлі-продажу не може бути визнаний дійсним у судовому порядку, та, відповідно, не може бути визнане право власності за позивачем на спірне нерухоме майно.
Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції  правильно застосовані норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368,  п. 1 ч. 1 ст. 374,  ст.ст. 375, 381 – 384, 389 ЦПК України,  

                                                     п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 серпня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття  і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо  до Верховного Суду.

Головуючий -                                                                                              О.Ю. Кононенко

Судді :                                                                                                            О.І. Собина

                                                                                                                        С.С. Ткачук