П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2021 року
м. Рівне

Справа № 557/488/21
Провадження № 22-ц/4815/1177/21

Головуючий у Гощанському районному суді
Рівненської області: суддя Оленич Ю.В.
Рішення суду першої інстанції ухвалено 
повним текстом 08 червня 2021 року 
в смт. Гоща Рівненської області 
(Фіксування судового засідання за допомогою 
звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось).

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: суддя Хилевич С.В.
судді: Боймиструк С.В., Ковальчук Н.М., 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" - Ніколаєва В.В. на рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 08 червня 2021 року в цивільній справі за позовом Коневалика Андрія Васильовича , який діє в інтересах ОСОБА_2 , до Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" про відшкодування шкоди,
в с т а н о в и в : 
У квітні 2021 року в суд звернувся представник ОСОБА_2 - адвокат Коневалик А.В. з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" (далі - ПАТ "СГ "ТАС" або страховик) про відшкодування шкоди. Мотивуючи вимоги, зазначав, що 13 січня 2018 року приблизно о 15 годині 15 хвилин водій ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем "Opel Astra", д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою сполученням "Дачний масив Нова Українка - Рівне", зі сторони вказаного дачного масиву у напрямку м. Рівне, неподалік електроопори №8Л116/2, що в межах Рівненського району Рівненської області, проявив неуважність до дорожньої обстановки, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, виїхав на смугу зустрічного руху, не надавши перевагу водію, що рухався у зустрічному напрямку, де допустив зіткнення з автомобілем  "BMW 525", д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який не мав технічної можливості уникнення зіткнення шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля "BMW 525", д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від отриманих травм загинули на місці пригоди, а транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.
Щодо водія ОСОБА_3 порушено кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, яке перебуває на розгляді у Рівненському районному суді Рівненської області.
У зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля "Opel Astra", д.н.з. НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПАТ "СГ "ТАС" згідно з полісом АК9368751, ОСОБА_2 , яка є донькою загиблого ОСОБА_6 , 20 серпня 2019 року звернулась до відповідача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду і заявами про виплату відшкодування моральної шкоди в розмірі 14 892 гривні та відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника, в розмірі 67 014 гривень. Однак виплату відшкодування здійснено не було.
Пунктом 27.3. статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Дорожньо-транспортна пригода сталася 13 січня 2018 року, розмір мінімальної заробітної плати на цей момент становив 3723 гривні, тому позивач вважав, що загальний розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню становить 44 676 гривень. Окрім позивача, правом отримання даного відшкодування володіють також дружина загиблого - ОСОБА_7 та син ОСОБА_8 , а тому ОСОБА_2 , як дочці загиблого, належить 1/3 частка із загального розміру страхового відшкодування.
Крім іншого, позивач на момент настання дорожньо-транспортної пригоди і загибелі батька була студентом денної форми навчання Київського Національного університету культури і мистецтва за спеціальністю "Кіномистецтво", а тому відповідно до пункту 27.2. статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" має право на отримання відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою годувальника, в розмірі  67 014 гривень, що становить 1/2  від загального розміру відшкодування шкоди із втрати годувальника (3723 х 36 = 134 028), право на яке, має також її брат ОСОБА_8 , який був неповнолітнім на момент загибелі батька.
З наведених спонукань просив стягнути з ПАТ "СГ "ТАС" на користь ОСОБА_2 відшкодування, пов`язане з заподіяною моральною шкодою в розмірі 14 892 гривні, відшкодування, пов`язане з втратою годувальника в розмірі 67 014 гривень, та витрати на правничу допомогу. 
Рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 08 червня 2021 року позов задоволено.
Стягнуто із ПАТ "СГ "ТАС" на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування пов`язане із заподіяною моральною шкодою в розмірі 14 892  гривні, та страхове відшкодування, пов`язане з втратою годувальника в розмірі 67 014 гривень, а всього 81 906 гривень.
На рішення суду страховиком подано апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність і необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права і неправильному застосуванні норм матеріального права. На її обґрунтування зазначав, що позивач в порушення ст. 33-1 та ст. 35 Закону № 1961-IV не надав страховику всі документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування, також не надав документального підтвердження того, що у справі завершене провадження та прийняте рішення набрало законної сили. На переконання заявника, суд попередньої інстанції безпідставно, необґрунтовано та всупереч нормам матеріального і процесуального права не взяв до уваги доводи ПАТ "СГ "ТАС" про неможливість прийняття рішення по справі до моменту набрання законної сили рішення в кримінальному провадженні, що свідчить про відсутність їх вини у несвоєчасній виплаті страхового відшкодування.
З викладених підстав просив оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Мотивував свою позицію тим, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими і зводяться лише до суб`єктивної переоцінки доказів заявником.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.
Судом з`ясовано, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 13 січня 2018 року на автодорозі С-181527-НОВОУКРАЇНКА-РЕМЕЛЬ, за участю автомобіля "Opel Astra", д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , та автомобіля "BMW 525", д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , від отриманих травм на місці пригоди загинули пасажири автомобіля "BMW 525", д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Вказані обставини стверджуються змістом довідки №3018036538242768 про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 11) та свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданого виконавчим комітетом Садівської сільської ради Гощанського району Рівненської області 15 січня 2018 року (а.с. 14).
Відповідно до довідки про причину смерті №20 від 15 січня 2018 року дата смерті ОСОБА_6 : ІНФОРМАЦІЯ_1 , причина смерті: " Масивна травма тіла з чисельними переломами кісток склепіння і пошкодження внутрішніх органів" (а.с. 15).
За фактом дорожньо-транспортної пригоди 13 січня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості за №12018180000000051 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, та 18 квітня 2018 року у даному кримінальному провадженні затверджено обвинувальний акт, згідно з яким  ОСОБА_3 обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, а саме в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб (а.с. 12-13).
Зі змісту обвинувального акту вбачається, що 13 січня 2018 року приблизно о 15 годині 15 хвилин, у світлу пору доби, в порушення вимог підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України  водій ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем "Opel Astra", д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою сполученням "Дачний масив Нова Українка - Рівне", з боку вказаного дачного масиву у напрямку м. Рівне, неподалік електроопори №8Л116/2, що в межах Рівненського району Рівненської області, в порушення вимог підпункту б) пункту 2.3, пункту 10.1 та пункту 11.3 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, без необхідності здійснення обгону чи об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини, виїхав на смугу зустрічного руху, не надавши перевагу водію, що рухався у зустрічному напрямку, де допустив зіткнення з автомобілем  "BMW 525", д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який не мав технічної можливості уникнення зіткнення шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля "BMW 525", д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від отриманих травм загинули на місці пригоди, а транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Порушення ОСОБА_3 вимог пункту 10.1 та пункту 11.3 Правил дорожнього руху України перебуває у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно небезпечними наслідками, що настали.
За даними відомостей сайту "Судова влада України" в провадженні Рівненського районного суду Рівненської області перебуває кримінальне провадження №12018180000000051 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, (справа №570/1875/18).  Справу призначено до судового розгляду.
Із полісу №АК9368751 встановлено, що станом на 13 січня 2018 року цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією транспортного засобу "Opel Astra", д.н.з. НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_4 , була застрахована у ПАТ "CГ "ТАС" (а.с. 22).
Як убачається зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого 04 квітня 1997 року відділом реєстрації громадянського стану м. Рівне (а.с. 16), позивач є дочкою загиблого ОСОБА_6 .
Також з матеріалів справи видно, і це не оспорюється відповідачем, що до осіб, які мають право на відшкодування шкоди в зв`язку зі смертю ОСОБА_6 , входять: його дружина ОСОБА_7 та діти - дочка ОСОБА_2 та син ОСОБА_8 .
З договору №1114-15/ТБР про підготовку фахівця з вищою освітою від 26 серпня 2014 року  та інформації про стан розрахунків з`ясовано, що ОСОБА_2 з 01 вересня 2014 по 30 червня 2018 рік навчалася у Київському національному університеті культури і мистецтв, за спеціальністю «Кіно-телемистецтво», форма навчання: денна, за що здійснено відповідну оплату (а.с. 20-21).
20 серпня 2019 року на адресу відповідача представником позивача було направлено заяви про виплату страхового відшкодування: моральної шкоди у розмірі 14 892 гривні (1/3 частки, що належить дочці загиблого - ОСОБА_6 ) та відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника у розмірі 67 014 гривень (1/2 частки) (а.с. 9, 10). 
Заперечуючи проти виплати страхового відшкодування, страховик покликається на норму ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" №1961-IV (далі - Закон), відповідно до вимог якої, якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Як зазначено відповідачем у листі, адресованому в т.ч. позивачу, про припинення перебігу строку прийняття рішення за вих. №11905 від 02 вересня 2019 року (а.с. 46) при наданні вироку суду у кримінальній справі, який вступив в законну силу, розгляд справи страховиком буде відновлено і у справі буде прийняте відповідне рішення.
Представник позивача, зазначаючи про наявність підстав для виплати ОСОБА_2 ПАТ "СГ "ТАС" страхового відшкодування, звернувся до суду за захистом порушеного права довірителя з даним позовом про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого.
У заявах про виплату страхового відшкодування представник ОСОБА_2 просив виплатити страхове відшкодування, пов`язане із заподіяною моральною шкодою у розмірі 14 892 гривні (1/3 частки, що належить дочці загиблого ОСОБА_6 ) та страхове відшкодування, пов`язане із втратою годувальника у розмірі 67 014 гривень (1/2 частки, що належить дочці загиблого ОСОБА_6 )
Відшкодування моральної шкоди та відшкодування виплат, пов`язаних з втратою годувальника, проведено не було.
Згідно з пунктами 27.2. та 27.3. ст. 27 Закону №1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку; страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1. та підпунктом «в» пункту 41.2. статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі на день настання страхового випадку становить 3 723 гривні.
Загальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 44 676 гривень (12 x 3723), а відшкодування виплат, пов`язаних із втратою годувальника, - 134 028 гривень (36 х 3723).
Беручи до уваги наведене, відповідач, у зв`язку зі смертю ОСОБА_6 зобов`язаний відшкодувати 14 892 гривні моральної шкоди на користь позивача, зважаючи на наявність у загиблого ще дружини та сина, з яких кожен також має право на таке відшкодування у рівних частинах, а також страхове відшкодування, пов`язане із втратою годувальника у розмірі 67 014 гривень, з огляду на наявність права на таке відшкодування у сина загиблого - ОСОБА_8 .
Повно і правильно встановивши обставини справи та застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди в розмірі 14 892 гривні та відшкодування виплат, пов`язаних із втратою годувальника в розмірі 67 014 гривень, заподіяною смертю ОСОБА_6 внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Щодо доводів апеляційної скарги про неможливість прийняття рішення у цивільній справі до набрання рішенням в кримінальному провадженні законної сили, то колегія судді зазначає таке.
Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Відповідно до п. 2 ст. 22.1 Закону у разі настання страхового випадку страховик, у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно із ч.3 ст.27 цього Закону страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим).
Статтею 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Норма статті 5 Закону передбачає, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Цим Законом не встановлено, що страхуванню підлягає кримінальна відповідальність особи, що керує чи володіє транспортним засобом, яка спричинила шкоду, а передбачено, що страховик відшкодовує майнову шкоду, завдану внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його виконанням страховиком завдавача шкоди замість самого завдавача.
Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілими несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинуваті володільці об`єктів, які є джерелом підвищеної небезпеки.
На володільця джерела підвищеної небезпеки покладається відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії цього джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності його вини у її заподіянні. Відповідальність за відшкодування заподіяної шкоди покладається на відповідача, як на страховика.
Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності шкоди; протиправної дії заподіювача шкоди; наявності причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди у зв`язку з експлуатацією джерела підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.
Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно зі ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
За правилами ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Статтею 3 Закону передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Пунктом 22.1. ст. 22 Закону визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 23.1. ст. 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Згідно з пунктом 27.1. ст. 27 Закону страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.
Пункт 27.2 ст. 27 Закону передбачає, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Матеріалами справи стверджується, і ця обставина не оспорюється і сторонами, що цивільно-правова відповідальність у зв`язку з експлуатацією автомобіля Opel Astra, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_4 , на дату виникнення ДТП була застрахована у ПАТ "CГ "ТАС" (а.с. 22).
Між тим, обставин відсутності підстав для здійснення страхового відшкодування у виді шкоди, заподіяної смертю потерпілого, страховиком доведено не було.
Відповідно до загальних норм відшкодування шкоди, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала (ст.ст. 1167,1187 ЦК України).
Як видно, позивач заявив суму відшкодування моральної шкоди у розмірі, що не перевищує загального розміру страхового відшкодування (регламентної виплати).
Відповідно до пункту 35.1. ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Така заява подана відповідачу 14 листопада 2018 року.
Пунктами 36.1 і 36.2 ст. 36 Закону передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
Згідно з абз. п`ятим п. 36.2. ст. 36 Закону протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.
Однак в порушення наведених норм закону страховик, отримавши інформацію про дорожньо-транспортну пригоду, не вчинив дій, передбачених ст. 34 Закону, і, не встановивши підстав для відмови у прийнятті такого рішення згідно зі ст. 37 цього Закону, не оспорюючи обставини страхового випадку і заявлені представником члена сім`ї загиблої вимоги про відшкодування моральної шкоди, рішення про здійснення страхового відшкодування не прийняв, як і не прийняв рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. 
Як підставу відсутності прийнятого рішення, відповідач посилався на те, що питання не вирішено у визначений Законом спосіб через ненабрання законної сили судовим рішенням за результатом розгляду кримінальної справи.
Тому аргументи заявника з приводу відсутності мотивів щодо прийняття рішення про здійснення страхової виплати колегія суддів вважає юридично неспроможними з огляду на те, що відповідно до преамбули Закону він регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Також колегія суддів не приймає і доводи заявника про ненадання позивачем всіх необхідних документів для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування, адже відповідно до п. 34.1 ст. 34 Закону страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у т.ч. здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування, що свідчить про самоусунення страховика від виконання покладеного на нього Законом обов`язку. 
Інші посилання апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із висновками суду попередньої інстанції, хибного розуміння заявником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин.
Хоча згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, проте будь-яких доказів про процесуально-правові порушення, що потягли би помилкове розв`язання спору, ПАТ "СГ "ТАС" не надало, а апеляційним судом здобуто не було.
Приходячи до переконання про відхилення апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", пункт 32). Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).
Справедливість, добросовісність та розумність за правилами пункту 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.
Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.
Судовий збір, що понесений відповідачем при поданні апеляційної скарги, згідно з ст. 141 ЦПК України слід віднести на його ж рахунок.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" - Ніколаєва В.В. залишити без задоволення, а рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 08 червня 2021 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:                                                                С.В. Хилевич

Судді:                                                                 С.В. Боймиструк

                                                                               Н.М. Ковальчук