ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року	Львів	Справа № 500/3642/21 пров. № А/857/15220/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Затолочного В.С.,
суддів:                                                            Большакової О.О., Кушнерика М.П., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 липня 2021 року у справі № 500/3642/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Офісу Генерального прокурора України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Дерех Н.В. в м. Тернополі Тернопільської області 29.07.2021 року), -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора (далі – відповідач 1), Державної казначейської служби України (далі – відповідач 2), в якому просить:
-           визнати неправомірними дії Офісу Генерального прокурора України у формі надання завідомо недостовірної інформації по електронному запиту за Вих. № ВСВ-1961-09-29/66-К/2020/5 від 01 серпня 2020 року, яка міститься у листі № 27/2-1113вих-21 від 09.04.21 за підписом заступника начальника відділу звернень громадян І. Шум про те, що строки, порядок та процедуру оскарження рішення члена кадрової комісії про відмову у відкритті дисциплінарного провадження передбачено абзацом третім пункту 13 розділу І Порядку розгляду кадровою комісією скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку, здійснення дисциплінарного провадження та прийняття рішення за результатами дисциплінарного провадження, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 4 листопада 2019 року № 266 (далі – Порядок); 
-          зобов`язати Офіс Генерального прокурора України невідкладно надати позивачу достовірну інформацію на електронний запит за Вих. № ВСВ-1961-09-29/66-К/2020/5 від 01 серпня 2020 року про те, якою (якими) нормою (нормами) (стаття, частина, пункт, підпункт, абзац) якого Закону, положення, порядку тощо (вказати повну та точну назву нормативно-правого акту) передбачено строки, порядок та процедуру оскарження рішення члена кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарної проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів про відмову у відкритті дисциплінарного провадження; 
-          стягнути в користь позивача 59824,40 грн. моральної шкоди.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 липня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив позивач, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що в даному випадку має місце надання відповідачем завідомо недостовірної інформації за запитом позивача.
Відповідач надав апеляційному суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення.
Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Матеріалами справи встановлено, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.09.2020 у справі № 500/2083/20 позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди задоволено частково; визнано протиправними дії Офісу Генерального прокурора у формі не розгляду електронного запиту ОСОБА_1 за Вих.№ ВСВ-1961-09-29/66-К/2020/5 від 01.08.2020; зобов`язано Офіс Генерального прокурора розглянути по суті електронний запит ОСОБА_1 за Вих.№ ВСВ-1961-09-29/66-К/2020/5 від 01.08.2020, та надати інформацію про те, якою (якими) нормою (нормами) (стаття, частина, пункт, підпункт, абзац) якого Закону (вказати повну та точну назву нормативно-правового акту) передбачено строки, порядок та процедуру оскарження рішення члена кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів про відмову у відкритті дисциплінарного провадження.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.02.2021 у справі № 500/2083/20 апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора задоволено частково, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.09.2020 змінено мотивувальну частину рішення.
Ухвалою Верховного Суду від 12.04.2021 касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року у справі № 500/2083/20 повернуто особі, яка її подала.
У відповідь на електронне звернення від 01.08.2020 № ВСВ-1961-09-29/66-К/2020/5 щодо строку, порядку та процедури оскарження рішення члена кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів у відкритті дисциплінарного провадження, Офісом Генерального прокурора надано відповідь від 09.04.2021 № 27/2-1113вих-21.
Вважаючи, що така відповідь містить недостовірну інформацію, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що предметом спірних правовідносин у даній справі є процедура надання відповіді, яка передбачена законом, а тому не підлягає дослідженню зміст такої відповіді та достовірність інформації, яка викладена у відповіді. Поряд з цим, не є предметом розгляду даної справи строки, порядок та процедура оскарження рішення члена кадрової комісії про відмову у відкритті дисциплінарного провадження.
Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.
Положення статті 40 Конституції України гарантують кожній особі право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових чи службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Із змісту запиту позивача слідує, що він стосується доступу до публічної інформації.
Статтею 3 Закону України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі – Закон року № 2939-VI) визначені гарантії забезпечення права на доступ до публічної інформації, відповідно до якої право на доступ до публічної інформації гарантується: обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.
Згідно із статтею 4 Закону № 2939-VI доступ до публічної інформації здійснюється на принципах: прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; вільного отримання та поширення інформації, крім обмежень, встановлених законом; рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.
Частиною 1 ст. 13 Закону № 2939-VI визначено перелік розпорядників публічної інформації, якими зокрема є суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
Згідно з частиною першою статті 19 Закону № 2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Відповідно до ст. 20 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Статтею 23 Закону № 2939-VI забезпечено право запитувача інформації на оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації.
Відповідно до частини 2 наведеної статті встановлено, що запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідь відповідача на запит позивача не відповідає критеріям, наведеним у Законі № 2939-VI, оскільки надана інформація є недостовірною.
З матеріалів справи встановлено, що позивач у запиті від 01.08.2020 за Вих. № ВСВ-1961-09-29/66-К/2020/5 просив надати інформацію щодо строків, порядку та процедури оскарження рішення члена кадрової комісії про відмову у відкритті дисциплінарного провадження.
Листом від 09.04.21 № 27/2-1113вих-21 за підписом заступника начальника відділу звернень громадян І. Шум надано відповідь позивачу на запитувану інформацію, в якому зазначається, що строки, порядок та процедуру оскарження рішення члена кадрової комісії про відмову у відкритті дисциплінарного провадження передбачено абзацом третім пункту 13 розділу І Порядку.
З аналізу Порядку вбачається, що абзац 3 пункту 13 розділу І у такому відсутній.
Крім того, в даному Порядку відсутня інформація щодо строків, порядку та процедури оскарження рішення члена кадрової комісії про відмову у відкритті дисциплінарного провадження.
Відтак, колегія суддів приходить до переконання про те, що в матеріалах справи відсутні докази надання відповідачем належної та повної інформації на інформаційний запит позивача, а відповідач не був позбавлений можливості надати вірну запитувану інформацію в належному обсязі. 
З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про визнання неправомірними дій Офісу Генерального прокурора у формі надання недостовірної інформації по електронному запиту за Вих. № ВСВ-1961-09-29/66-К/2020/5 від 01 серпня 2020 року, яка міститься у листі за №27/2-1113вих-21 від 09.04.2021 та зобов`язання Офісу Генерального прокурора надати достовірну інформацію на електронний запит за Вих. № ВСВ-1961-09-29/66-К/2020/5 від 01 серпня 2020 року підлягають задоволенню.
При цьому апеляційний суд вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо відсутності у суду підстав для оцінки суті відповіді, тому що право на оскарження недостовірної або неповної інформації у запитувача такої інформації прямо передбачене статтею 23 Закону № 2939-VI.
Відтак, враховуючи, що доводи позивача ґрунтуються саме на тому, що йому надана недостовірна відповідь, суд зобов`язаний перевірити її достовірність та повноту.
Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 59824,40 грн., апеляційний суд виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з позовної заяви, ОСОБА_1 вважає, що Офіс Генерального прокурора своїми протиправними діями завдав йому моральної шкоди, яку позивач оцінює у 59824,40 грн.
Відповідно до частин 1-3 статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно зі статтею 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до пунктів 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
При цьому, позивач повинен довести зазначені обставини належними, допустимими та достовірними доказами.
Аналогічна правова позиція вказана, зокрема, у постановах Верховного Суду від 03.04.2018 по справі № 554/9740/16-а, від 22.12.2018 по справі № 826/23650/15.
Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12.07.2007).
Водночас, позивач не надав суду жодних доказів спричинення моральної шкоди, також ним не доведено завдання такої шкоди, наявності причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та душевними стражданнями, приниження честі та гідності, а тому підстави для стягнення на його користь моральної шкоди у розмірі 59824,40 грн. відсутні.
Частиною п`ятою статті 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.
Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно частин першої та другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Невідповідність висновків суду обставинам справи вважається у тому разі, якщо останні встановлені судом повно та згідно з дослідженими ним доказами, проте висновки зі встановлених обставин зроблені невірно.
Неправильне застосування матеріального права має місце у разі застосування неправильного витлумаченого закону, який хоч і підлягав застосуванню, проте його зміст і сутність сприйнято неправильно через розширене тлумачення.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції у справі, що розглядається не надав належної оцінки встановленим обставинам, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення, а відтак апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду скасувати прийняттям постанови про часткове задоволення адміністративного позову.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 229, 287, 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 370 КАС України, суд - 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення  Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 липня 2021 року  у справі № 500/3642/21 скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати неправомірними дії Офісу Генерального прокурора у формі надання недостовірної інформації по електронному запиту ОСОБА_1 за Вих. № ВСВ-1961-09-29/66-К/2020/5 від 01 серпня 2020 року, яка міститься у листі за №27/2-1113вих-21 від 09.04.2021.
Зобов`язати Офіс Генерального прокурора надати достовірну інформацію на електронний запит ОСОБА_1 за Вих. № ВСВ-1961-09-29/66-К/2020/5 від 01 серпня 2020 року.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Головуючий суддя	 	В. С. Затолочний 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	М. П. Кушнерик