ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

20 вересня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/2291/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Дурасової Ю.В. (доповідач),
        суддів:                          Божко Л.А., Лукманової О.М.,        
    розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу  Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області 
          на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.05.2021 року (головуючий суддя Конишева О.В.)
          у справі №280/5922/20 за позовом ОСОБА_1 до відповідача  Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач,  ОСОБА_1 , звернувся 22.03.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просив:
- визнати протиправним рішення відділу обслуговування громадян №15 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, вих. № 0800-0218-8/3172 від 18.01.2021 року щодо відмови позивачу, громадянину України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити пенсію ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах за списком №1 з урахуванням відомостей, що містяться в архівних довідках та довідках про заробітну плату для обчислення пенсії відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01.01.2021 року.          
Позов обґрунтований тим, що згідно записів в трудовій книжці позивач з 1985 по 1995 роки працював на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за списком №1. Вказує, що його трудова книжка оформлена належним чином, в якій містяться записи про відповідний стаж із відомостями, які відповідають вимогам законодавства на підтвердження права на пенсію на пільгових умовах. Зазначає, що надавав архівні довідки з підприємства та довідки про заробітну плату для обчислення пенсії, що свідчить про наявність права на пенсію згідно роботах із шкідливими і важкими умовами праці.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28.05.2021 року позов задоволено:
- визнано протиправним рішення відділу обслуговування громадян №15 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, вих. № 0800-0218-8/3172 від 18.01.2021 року щодо відмови позивачу, громадянину України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити пенсію ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах за списком №1 з урахуванням відомостей, що містяться в архівних довідках та довідках про заробітну плату для обчислення пенсії відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01.01.2021 року.          
 Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що оскільки позивач є внутрішньо переміщеною особою, тому оцінивши надані документи, які видані установами, що знаходяться на непідконтрольній українській владі території, як доказів, враховуючи, що  можливість збору відповідних доказів на такій території може бути значно обмежена, у той час як вони мають істотне значення для реалізації відповідних прав людини, дійшов висновку, що документи надані позивачем до заяви про призначення пенсії, а саме архівна довідка від 20.03.2015 №111 Відокремленого підрозділу «шахти ім. М.І. Калініна» Державного підприємства «Донецької Вугільної Енергетичної компанії» м. Донецьк має бути врахована органами Пенсійного фонду України при розгляді питання щодо призначення пенсії, відтак відповідач дійшов помилкового висновку про відсутність у позивача необхідного пільгового стажу.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити. Вказує, що не має правових підстав для призначення позивачу пенсії із зниженням пенсійного віку по Списку №1 з урахуванням довідки від 20.03.2015 №111, оскільки вказана довідка, так і інші довідки про підтвердження пільгового характеру роботи, заробітну плату та інші документи, які підтверджують пільговий стаж роботи, видані Відокремленим підрозділом «шахти ім. М.І. Калініна» Державного підприємства «Донецької Вугільної Енергетичної компанії» м. Донецьк, яке перебуває на тимчасово окупованій території, інформація щодо перереєстрації підприємства на підконтрольній українській владі території відсутня.
Зазначає, що рішенням суду першої інстанції зобов`язано відповідача призначити пенсію за віком на пільгових мовах з урахуванням відомостей, що містяться в архівних довідках, але позивачем жодних довідок не надавалось. 
Крім того, рішенням суду зобов`язано відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах, починаючи з 01.01.2021, але ОСОБА_1 на теперішній час вже отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а в рішенні суду не зазначено, що пенсія за віком на пільгових умовах повинна виплачуватись з урахуванням раніше виплачених сум. 
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Розгляд справи здійснюється в  порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.
          Судом першої інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою № 0000096867 від 26.06.2018.
23.12.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Повідомленням №0800-216-8/3172 від 18.01.2021 відповідач повідомив позивача, що рішенням №084750005373 від 28.12.2020 позивачу відмовлено у призначені пенсії з підстав відсутності необхідного пільгового стажу та зазначено, що згідно наданих документів страховий стаж позивача складає 21 років 1 місяць 10 днів. Крім того, зазначено, що для призначення пенсії по Списку №1 надані довідки про пільговий стаж від 20.03.2015 №111, «Відокремленим підрозділом «шахти ім. М.І. Калініна» Державного підприємства «Донецької Вугільної Енергетичної компанії» м. Донецьк, яке перебуває на тимчасово окупованій території. Інформація щодо перереєстрації підприємства на підконтрольній Українській владі території - відсутня. Згідно ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», документи, видані підприємствами, що перебувають на непідконтрольній українській владі території не підлягають виконанню та реєстрації. Враховуючи викладене, підстави для призначення ОСОБА_2 пенсії із зниженням пенсійного віку по Списку № 1 з урахуванням довідки від 20.03.2015 № 111 відсутні.
Не погоджуючись із відмовою відповідача щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах, позивач звернувся до суду із позовом, який був задоволений судом першої інстанції.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ, Закону України від 09.07.2003 № 1058-TV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», норми Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». 
Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Згідно частини 1 статті 114 Розділу ХІV-1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-TV, який набрав чинності з 01.01.2004 року (Закон №1058) право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з:
- особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1;
- на інших роботах та шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 
виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах зазначених в частинах 2 і 3 цієї статті, 
а пенсії за вислугу років – на умовах, зазначених у частині 4 цієї статті. 
Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Підпунктом 2 п. 2 ст. 114 Закону №1058 передбачено вихід на пенсію працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, 
- після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, 
- і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом 1 цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами 1 і 15 - 23 цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленою абзацом 1 частини 1 статті 26 цього Закону, зокрема: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.
За приписами ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та ч. 1 ст. 48 КЗпП України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. 
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 2 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за №1451/11731 (Порядок №383) визначено, що під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80% робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Матеріалами справи підтверджується (згідно записів трудової книжки позивача НОМЕР_1 ), що позивач з 29.07.1985 по 15.10.1995 працював на шахті ім. М.І.Калініна.
Зазначене, також підтверджується довідкою Відокремленого підрозділу «шахти ім. М.І. Калініна» Державного підприємства «Донецької Вугільної Енергетичної компанії» м. Донецьк від 20.03.2015 №111, яке перебуває на тимчасово окупованій території.
Згідно повідомлення відповідача від 18.01.2021 №0800-0218-8/3172 позивачем для призначення пенсії по списку №1 надані довідки про пільговий стаж від 20.03.2015 №111, «Відокремленим підрозділом «шахти ім. М.І. Калініна» Державного підприємства «Донецької Вугільної Енергетичної компанії» м. Донецьк, яке перебуває на тимчасово окупованій території. Інформація щодо перереєстрації підприємства на підконтрольній Українській владі території - відсутня. Враховуючи викладене, підстави для призначення ОСОБА_2 пенсії із зниженням пенсійного віку по Списку № 1 з урахуванням довідки від 20.03.2015 № 111 відсутні.
З цього приводу колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.
Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.
Згідно з ч.2 ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 вказаного Закону, громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.
Частиною 2 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.
Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відносно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.
Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. 
При цьому, ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, § 142).
Враховуючи наведене колегія суддів апеляційної інстанції вважає за можливе застосувати вказані загальні принципи («намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, які видані установами, що знаходяться на непідконтрольній українській владі території, як доказів, оскільки можливість збору відповідних доказів на такій території може бути значно обмежена, у той час як вони мають істотне значення для реалізації відповідних прав людини.
Аналогічні висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 18.04.2019 по справі №344/16404/16-а.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що документи надані позивачем до заяви про призначення пенсії, а саме архівна довідка від 20.03.2015 №111 Відокремленого підрозділу «шахти ім. М.І. Калініна» Державного підприємства «Донецької Вугільної Енергетичної компанії» м. Донецьк має бути врахована органами Пенсійного фонду України при розгляді питання щодо призначення пенсії.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач, маючи право на пенсію за віком на пільгових умовах, звернувся до органів пенсійного фонду з відповідною заявою про призначення пенсії, до якої додав усі передбачені законодавством документи, однак відповідач дійшов помилкового висновку про відсутність у позивача необхідного пільгового стажу.
За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком із зниженням пенсійного віку на пільгових умовах за Списком 1, оскільки єдиною підставою для відмови у призначенні пенсії був висновок відповідача про відсутність у позивача пільгового стажу, що спростовано в ході розгляду даної справи. 
Також колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно зазначив, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 рішенням відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління №084750005373 від 28.12.2020 року, а не рішенням відділу обслуговування громадян №15 (сервісного центру) управління обслуговування громадян Головного управління вих. № 0800-0218-8/3172 від 18.01.2021 року.
Щодо аргументів, зазначених в апеляційній скарзі, що рішенням суду зобов`язано відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах, починаючи з 01.01.2021, але ОСОБА_1 на теперішній час вже отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а в рішенні суду першої інстанції не зазначено, що пенсія за віком на пільгових умовах повинна виплачуватись з урахуванням раніше виплачених сум, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.
Матеріалами справи підтверджується, що позивачу призначена пенсія за вислугою років (протокол за пенсійною справою 0803011532 (МВС) від 01.11.2016) (а.с. 30).
Також матеріалами справи підтверджується, що позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Записами трудової книжки позивача підтверджується його право на  пенсію за віком на пільгових умовах за Списком 1, при цьому, наданими до матеріалів справи довідками також підтверджується право позивача на пенсію за віком на пільгових умовах (а.с. 10-11, 15-22).
Особа що отримує пенсію за вислугою років може подати заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
При цьому, відсутність в рішенні суду першої інстанції зазначення що пенсія за віком на пільгових умовах повинна виплачуватись з урахуванням раніше виплачених сум не позбавляє відповідача права здійснити виплати з урахуванням раніше одержаних пенсійних виплат. 
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.
Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача спростовуються доводами, викладеними позивачем та нормами законодавства України, що регулює дані правовідносини.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області – залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.05.2021 року  – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 20.09.2021 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня її прийняття шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 
Повний текст постанови складений 27.09.2021. 
   
Головуючий - суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова