ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/20580/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Чудак О.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  13 грудня 2021 року                                                                                            м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Черпіцької Л.Т., суддів: Пилипенко О.Є., Собківа Я.М.,  за участю секретаря: Зуєнка Д.П., розглянувши в порядку письмового провадження  апеляційну  скаргу     ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Національного агентства з питань запобігання корупції, в якій просив:
-      визнати протиправним та скасувати наказ Голови Національного агентства з питань запобігання корупції №345-к/тр від 08.04.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу внутрішнього контролю Національного агентства з питань запобігання корупції;
-  поновити ОСОБА_1 в Національному агентстві з питань запобігання корупції та на посаді головного спеціаліста відділу внутрішнього контролю з 08.04.2020;
- зобов`язати Національне агентство з питань запобігання корупції здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу;
-      стягнути з Національного агентства з питань запобігання корупції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 09.04.2020 і до моменту фактичного поновлення на роботі;
-        стягнути з НАЗК на його користь моральну шкоду в розмірі 100 000 (сто тисяч) грн. В обґрунтування заявлених вимог, зокрема, зазначив, що оскаржуваний наказ прийнятий з порушенням норм чинного трудового законодавства, відтак підлягає скасуванню, а позивач поновленню на посаді головного спеціаліста відділу внутрішнього контролю Національному агентстві з питань запобігання корупції з 08.04.2020.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 січня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди - повернуто позивачу.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати з підстав, викладених в апеляційній скарзі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що внаслідок оголошення на всій території України карантину, запровадженого з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (COVID-19), а також у зв`язку з прогресуванням у позивача алергічної реакції за рекомендацією лікаря у період з 15.07.2020 до початку вересня 2020 року перебував на самоізоляції, а тому не міг вчасно звернутися з позовом до суду. Вважає, що строк звернення до суду ним не пропущений з поважних причин.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, наказом голови Національного агентства з питань запобігання корупції від 24.04.2019 року за результатами конкурсу позивачу призначено на посаду головного спеціаліста відділу роботи із політичними партіями, що не отримують державне фінансування на статутну діяльність Департаменту з питань запобігання політичної корупції. 
02.03.2020 позивач був попереджений про звільнення відповідно до наказу НАЗК від 28.02.2020 №74/20 «Про упорядкування структури Національного агентства з питань запобігання корупції» ліквідується Відділ внутрішнього контролю».
У подальшому, 20.01.2020 відповідно до наказу голови НАЗК позивача переведено на посаду головного спеціаліста Відділу внутрішнього контролю, за згодою. 
08.04.2020 наказом голови НАЗК №345-к/тр позивача звільнено з посади головного спеціаліста Відділу внутрішнього контролю у зв`язку із скороченням посади. 
Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів враховує наступне.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Пунктом 3 ч. 4 ст. 169 КАС України встановлено, що позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Згідно частин 1, 2, 5 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Згідно ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Частиною 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Так, розглянувши позовну заяву позивача, залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду, з неповажних причин, оскільки враховуючи пояснення позивача викладених в позовній заяві, позивач не був позбавлений можливості подання такої в строк, визначений чинним законодавством, однак вимог що передбачені КАС України не виконав.
Повертаючи ж позовну заяву суд першої інстанції дійшов висновку, що причини пропуску строку на звернення до суду є неповажними.
Суд апеляційної інстанції враховує, що у своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (Рішення від 18.10.2005 по справі «МШ «Голуб» проти України»).
У свою чергу, в рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 по справі «Смірнова проти України» визначено, що нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №34 висновки ЄСПЛ є джерелом права.
У п. 45 рішення Європейського суду з прав людини «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.
У п. 44 рішення Європейського суду з прав людини «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та п. 54 рішення «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 зазначено, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №22083/93, №22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п. 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).
Строк звернення до адміністративного суду це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно правових відносинах або для реалізації владних повноважень.
З огляду на вказане, дотримання строків розгляду адміністративних справ одна з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень, оскільки результат правозастосовної діяльності безпосередньо залежить від часових меж їх реалізації. Будь-який вид адміністративного провадження базується на процесуальних принципах, серед яких оперативність і швидкість, що забезпечується чітко регламентованими строками, закріпленими в законах та підзаконних актах.
Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд.
Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до позовної заяви долучено попередження про наступне вивільнення, оформлене листом Національного агентства з питань запобігання корупції від 02.03.2020 №100-18/7220/20, з яким позивач ознайомився 02.03.2020. Як вбачається з тексту даного повідомлення позивача попереджено про наступне звільнення у зв`язку з ліквідацією Відділу внутрішнього контролю, посаду в якому він обіймав.
Позивача попереджено про наступне звільнення з урахуванням абзацу 1 частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу», яким передбачено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі     пунктів 1 та 1-1     частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.
Тобто, починаючи з 02.03.2020 позивач знав про наступне звільнення після закінчення строку, передбаченого частиною третьою статті 87 Закону України «Про державну службу».
Відповідно до пункту 3 наказу Голови Національного агентства з питань запобігання корупції №345-к/тр від 08.04.2020 ОСОБА_1 у зв`язку зі звільненням зобов`язано передати справи та довірене у зв`язку з виконанням посадових обов`язків майно 08.04.2020, відповідно до статті 89 Закону України "Про державну службу", про що скласти відповідний акт.
Будь-які відомості про внесення змін до даного наказу, в тому числі в частині зміни дати звільнення, з огляду на відсутність позивача на роботі у цей день, позивачем суду не повідомлено.
Враховуючи, що позивача звільнено 08.04.2020, колегія суддів вважає, що місячний строк звернення до адміністративного суду з даним позовом для ОСОБА_1 розпочався 09.04.2020.
Щодо посилання позивача, як на причину поважності пропуску строку звернення до суду, на запровадження на території України карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби, колегія суддів зазначає таке. 
Так, постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 та від 20.05. 2020 №392, установлено з 12.03.2020 на території України карантин.
Згідно п. 3 розділу VI КАС України (в редакції Закону України №540-IX від 30.03.2020, який набрав чинності 02.04.2020) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.
В той же час, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» №731-IX від 18.06.2020, який набрав чинності 17.07.2020 внесено зміни до п. 3 розділу «Прикінцеві положення» КАС України.
Вказаним законом п. 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України викладено в такій редакції: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».
Крім того, відповідно до п. 2 розділу II «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» №731-IX від 18.06.2020 процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» №540-IX від 30.03.2020, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.
Положення п. 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України у редакції, що діє з 17.07.2020, вже не передбачали продовження процесуальних строків на період дії карантину.
Пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» указаного Закону встановлено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до п. 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом, тобто 06.08.2020.
Отже, набрання чинності Законом №731-ІХ, яким були відмінені встановлені Законом №540- IX правила щодо обчислення процесуальних строків на період дії карантину, не може відміняти тієї обставини, що починаючи з 12.03.2020 (дата початку дії карантину) та до 17.07.2020 (дата набрання чинності Законом №731-ІХ) обчислення процесуального строку, визначеного ст. 363 КАС України, здійснювалось за правилами, встановленими Законом №540-ІХ, тобто зупинялось.
У свою чергу набрання чинності Законом №731-ІХ, фактично є правовою підставою для продовження перебігу процесуальних строків, перебіг яких був зупинений Законом №540-ІХ.
Отже, посилання позивача на ту обставину, що з 15.07.2020 по кінець серпня 2020 року він знаходився на самоізоляції в будинку матері у зв`язку з загостренням хронічної алергії та атопічної бронхіальної астми, не заслуговують на увагу, оскільки дана обставина не є об`єктивно непереборною, поважною, оскільки настає кожного року у відповідний період пори року.
Колегія суддів зазначає, що згідно  статті 121 КАС України пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.
Критерії "поважності" причин пропуску строку звернення до суду визначив Верховний Суд у постанові від 27.11.2018 у справі № 473/2236/17, вказавши, зокрема, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. В свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від позивача унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.
Так, як встановлено судом, позивач перебував на самоізоляції та дотримувався рекомендацій лікарів щодо лікування атопічної бронхіальної астми.
Однак, колегія суддів вважає, що перебування на лікарняному, під амбулаторним наглядом, лікування на умовах денного стаціонару не є поважними причинами пропуску строку звернення до адміністративного суду.
Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №805/1985/18-а, від 26.03.2020 у справі №805/2688/18-а, від 13.03.2019 у справі №826/13430/17.
Таким чином, зважаючи на те, що позивачем пропущено місячний строк звернення до суду першої інстанції з таким позовом, а підстав, визначених ч. 1 ст. 121 КАС України та п. 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України для його поновлення в даному випадку не вбачається, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення клопотання про поновлення строку звернення з даним позовом.
Доводів щодо поважності причин пропущення позивачем такого строку звернення до суду не наведено, доказів, які свідчили про об`єктивну неможливість звернення до суду або наявність інших причин пропущення строку не надано, про їх існування не зазначено.
Доводи скаржника про те, що відмова суду першої інстанції в поновленні строку звернення до суду перешкоджає в доступі до правосуддя, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки право на розгляд та вирішення спору кореспондується з обов`язком дотримуватися процесуального законодавства щодо порядку, строків і умов реалізації цього права. Такі процесуальні обов`язки для всіх учасників судового процесу є однаковими, що забезпечує принцип рівності сторін.
Відтак, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції та не спростовують висновків суду першої інстанції, а відтак, не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 315 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції винесена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, судом з`ясовано всі обставини, що мають значення для вирішення справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 січня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови виготовлено 13 грудня  2021 року.
Головуючий суддя	Л.Т. Черпіцька	
 Судді:	 О.Є. Пилипенко	
 	 Я.М. Собків