УХВАЛА
 
07 грудня 2021 року
м. Київ
справа № 317/905/20
провадження № 61-18767ск21 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши питання про прийняття до розгляду касаційної скарги  ОСОБА_1 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 19 січня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області про визнання права довічного успадкованого володіння земельною ділянкою, визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування,
ВСТАНОВИВ:
17 листопада 2021 року ОСОБА_1  засобами поштового зв`язку надіслав на адресу Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 19 січня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року.
Вивчивши касаційну скаргу, суд дійшов висновку, що вона не може бути прийнята до розгляду та підлягає залишенню без руху, виходячи з таких підстав.
Касаційна скарга оформлена з порушенням вимог статті 392 ЦПК України, оскільки скаржником не було належним чином зазначено підстави касаційного оскарження.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України в касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). 
Касаційна скарга містить посилання на пункти 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України як на підстави касаційного оскарження.
Відповідно до вимог пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Вищевказана норма права передбачає необхідність вказівки також норм(и) права, з застосуванням яких(ої) не погоджується скаржник, проте таку норму останнім не зазначено. Крім того, скаржник не наводить нормативно-правового обґрунтування застосування цієї ж норми права у цих правовідносинах, яке є єдино правильними на його переконання.
Як на іншу підставу касаційного оскарження ОСОБА_1 посилається на пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України.
Відповідно до вказаної норми підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.
Відповідно до вищевказаної норми підставою для скасування судових рішень та направлення справи на новий розгляд є порушення судами попередніх інстанцій порядку дослідження доказів у справі. 
Обґрунтовуючи відсутність правового висновку Верховного Суду щодо суті питання, яке стосується розгляду справи по суті, скаржник не вказує, які саме докази не дослідив суд, вирішуючи спір. 
Таким чином, скаржником не виконано в повній мірі вимоги законодавства стосовно зазначення підстав касаційного оскарження, в зв`язку з чим касаційна скарга не відповідає вимогам статті  392 ЦПК України.
Належне зазначення скаржником підстав для касаційного оскарження є обов`язковою умовою щодо оформлення касаційної скарги, яка необхідна для подальшого вирішення питання про відкриття касаційного провадження та для подальшого розгляду касаційної скарги.
Суд касаційної інстанції роз`яснює, що скаржнику для усунення даного недоліку, а також з метою недопущення подвійного тлумачення змісту касаційної скарги, необхідно надати до суду уточнену касаційну скаргу, в якій згрупувати, систематизувати та чітко зазначити підставу(и) касаційного оскарження судових рішень у відповідності до визначеного статтею 389 ЦПК України переліку підстав для касаційного оскарження судових рішень та їх відповідне мотивування з врахуванням вимог цієї ухвали. 
Тобто, заявнику слід чітко зазначити конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, який (які) відповідно до змісту касаційної скарги є підставою (підставами) для подачі даної касаційної скарги та відповідне обґрунтування (посилання на норму права, з застосуванням якої не погоджується скаржник, правові висновки Верховного Суду, висловлені в подібних правовідносинах тощо) з урахуванням вимог цієї ухвали.
В касаційній скарзі ОСОБА_1 порушує питання про відстрочення сплати судового збору, в обгартування якої посилається на те, що у нього відсутні доходи за попередній календарний рік, внаслідок чого просить відстрочити сплату судового збору до закінчення касаційного перегляду справи.
Відповідно до вимог статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
З огляду на вищевказану норму підлягає обчисленню судовий збір, який підлягає сплаті за подання касаційної скарги, яку просить відстрочити скаржник.
За подання касаційної скарги не сплачений у повному обсязі судовий збір.
Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».
За правилами частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
За правилами статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на рішення суду підлягає сплаті судовий збір у розмірі 200% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, скарги.
Так ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області у березні 2020 року та заявив дві вимоги немайнового характеру.
Відповідно до вимог частини четвертої статті 6 Закону України «Про судовий збір» якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).
Оскільки ОСОБА_1 оскаржує в касаційному порядку судові рішення лише в частині однієї позовної вимоги, то аналогічним чином підлягає обчисленню і судовий збір.
Відповідно до вимог статті 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній на день звернення з позовом, за подання позовної заяви немайнового характеру підлягає сплаті судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який станом на 01 січня 2020 року був встановлений у розмірі            2 102,00 грн.
Таким чином, за до суду першої інстанції за одну позовну вимогу немайнового характеру підлягав сплаті судовий збір у розмірі 840,80, в зв`язку з чим за подання касаційної скарги в частині оскарження судових рішень стосовно однієї позовної вимоги немайнового характеру підлягає сплаті судовий збір у розмірі 1 681,60 грн.
Так судом встановлено, що у ОСОБА_2 відсутні доходи за попередній календарний рік.
За таких обставин суд дійшов висновку щодо обґрунтованості підстав для задоволення клопотання про відстрочення сплати судового збору до закінчення касаційного провадження у справі.
З врахуванням вищенаведеного, касаційна скарга не може бути прийнята судом до розгляду та на підставі вимог статей 185, 393 ЦПК України підлягає залишенню без руху.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ :
Клопотання  ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору задовольнити.
Відстрочити ОСОБА_1 сплату судового збору до закінчення касаційного провадження у справі.
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 19 січня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року залишити без руху.
Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали до касаційної скарги застосовуються наслідки, передбачені цивільним процесуальним законодавством.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                              А. А. Калараш