УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №285/3873/20 Головуючий у 1-й інст. Коцюба О. М. 
Категорія 39 Доповідач Микитюк О. Ю. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

  головуючого         Микитюк О. Ю.                 суддів Борисюка Р.М.
Григорусь Н.Й.
при секретарі Бірюченко Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу №285/3873/20
за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу 
за апеляційними скаргами  ОСОБА_3 
на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 19 травня 2021 року та на додаткове рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 05 липня 2021 року, ухвалені під головуванням судді Коцюби О.М. у м.Новоград-Волинський,
                                        
встановив:

В жовтні 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення в солідарному порядку боргу у розмірі 41700 доларів США за договором позики. В обґрунтування вимог зазначив, що 18.01.2020 між ним та ОСОБА_2 , який діяв в інтересах сім`ї з метою придбання житла у місті Києві, було укладено письмовий договір позики (розписка), відповідно до якого подружжя ОСОБА_4 отримали від нього у борг 42000 доларів США. В обумовлений строк - до 01.09.2020 ОСОБА_3 повернула лише 300 доларів США. З того часу залишок заборгованості не погашався, відповідачі ухиляються від виконання своїх зобов`язань. 
Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 19 травня 2021 рокупозов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 41700 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір по 5255грн. з кожного. 
Додатковим рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 05 липня 2021 року стягнуто з  ОСОБА_2  та ОСОБА_3   в солідарному порядку на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 20000грн.
В апеляційних скаргах ОСОБА_3 просить скасувати рішення і додаткове рішення, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що позивач не довів, що договір позики укладений, оскільки відсутній оригінал розписки, що такий договір укладався в інтересах сім`ї. Стверджує, що вона не знала про договір позики, не надавала згоду на укладення такого договору. Житло було придбано за спільні кошти подружжя, а не за позичені кошти. Оригінал розписки від 02.03.2020 про повернення нею частини коштів позивачем не наданий. Їй відомо, що ОСОБА_1 за своїм матеріальним і сімейним станом не міг мати в розпорядженні коштів для позики. Суд взяв до уваги сфабриковану ОСОБА_2 роздруківку начебто з їх листування у месенджері Viber. 
У відзиві ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін. 
Апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Встановлено, що 18.01.2020 ОСОБА_2 отримав в борг від ОСОБА_1 42000 доларів США, що в еквіваленті становило 1011780грн., на строк до 01.09.2020, про що написав розписку, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи (т.3 а.с.148), зазначивши, що кошти позичені з метою придбання квартири в місті Києві для його сім`ї. 
20.01.2020 ОСОБА_3 внесла на свій поточний рахунок кошти у сумі 1070550 грн., про що свідчить квитанція № 4826778 від 20.01.2020 (т.1 а.с.8).
20.01.2020 між ОСОБА_3 та ПАТ “Компанія з управління активами “Карпати-Інвест” було укладено Попередній договір купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна (квартири) АДРЕСА_1 , на що ОСОБА_2 було надано письмову згоду (т.1 а.с.10-11, 12).
Відповідно до Платіжного доручення № 4827641 від 20.01.2020 та до Квитанції від 15.04.2020 року ОСОБА_3 перерахувала на рахунок ПАТ “Компанія з управління активами “Карпати-Інвест” 1070000грн. та 49685грн. в якості авансового платежу за попереднім договором (т.1 а.с.77, 80). 
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 07.08.2004 по 17.08.2020.
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 
Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо сума позики не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Згідно норм ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом ч.4 ст.65 СК України той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. 
Відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Висновок суду про використання позики для потреб сім`ї і солідарну відповідальність ОСОБА_3 за договором позики від 18.01.2020 ґрунтується на доказах, оцінка яким надана з порушенням правил, визначених ст.89 ЦПК України.
Позичальником у борговому зобов`язанні є ОСОБА_2 , який зобов`язався повернути борг до 01.09.2020. Позивач та його представник не довели, що договір позики був укладений ОСОБА_2 в інтересах сім`ї і отримане за ним майно він використав в інтересах сім`ї. 
Так, ОСОБА_3 20.01.2020 внесла на свій поточний рахунок кошти у сумі 1070550 грн. і в подальшому внесла на рахунок ПАТ “Компанія з управління активами “Карпати-Інвест” також кошти в гривнях. Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 або ОСОБА_3 в період з 18.01.2020 по 20.01.2020 здійснили обмін валюти в доларах США на гривні позивач не надав.
Ствердження ОСОБА_2 в договорі позики про його укладення в інтересах сім`ї саме по собі не є доказом цієї обставини. Докази щодо обізнаності ОСОБА_3 про укладення договору позики відсутні.
Ксерокопія розписки від 02.03.2020 про погашення ОСОБА_3 частини боргу в розмірі 300 доларів США не містить підпису ОСОБА_3 . Тому посилання ОСОБА_1 на дану розписку як на підтвердження того, що ОСОБА_3 скористалася при придбанні квартири 42000 доларів США, отриманих ОСОБА_2 , не можуть бути взяті до уваги.
Роздруківка листування у програмі обміну інформацією Viber не є належним та допустимим доказом через неможливість ідентифікувати осіб, що здійснюють листування, та наявністю технічної можливості зміни такої інформації.
Правовідносини на підставі письмового договору позики від 18.01.2020 виникли між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , отже за відсутності доказів використання 42000 доларів США в інтересах сім`ї, зобов`язання за ним має виконувати ОСОБА_2 .
За таких обставин рішення належить скасувати і ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389-391 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційні скарги  ОСОБА_3 задовольнити частково.
Скасувати рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 19 травня 2021 рокута додаткове рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 05 липня 2021 року і ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.
Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 18 січня 2020 року в розмірі 41700доларів США, судовий збір в розмірі 10510грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 20000грн.
В решті вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 15765грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуюча:                                 Судді: