ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7649/21 Справа № 202/7929/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Марченко Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 року                        Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого - Куценко Т.Р., 
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,
за участю секретаря - Керімової-Бандюкової Л.К., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою 
                ОСОБА_1 , 
на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіна Ліана Леонідівна про скасування запису про державну реєстрацію права власності, - 
ВСТАНОВИЛА: 

       У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк"), в якому просить скасувати запис про державну реєстрацію права власності від 18 листопада 2016 року на будинок загальною площею 210,7 кв.м. та земельну ділянку площею 0,0589 га, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , за АТ КБ «ПриватБанк».
       В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 14 листопада 2006 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір №DNLYGA00000025 строком до 14 листопада 2013 року, відповідно до якого банк надав їй 120 000 доларів США, що на день укладення договору склало 600 000 грн., по курсу 5 грн. - за один долар.
       У забезпечення виконання зобов`язання був укладений договір іпотеки, відповідно до якого передано банку в іпотеку будинок загальною площею 210,7 кв.м. та земельну ділянку площею 0,0589 га, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
       14 листопада 2016 року відповідач - АТ КБ «ПриватБанк» у порушення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ст. ст. 17, 33 Закону України «Про іпотеку» звернув стягнення та зареєстрував за собою в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на належний їй будинок загальною площею 210,7 кв.м. та земельну ділянку площею 0,0589 га, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
       Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 4 липня 2018 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 січня 2019 року, було відмовлено в задоволенні її позову про скасування запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності АТ КБ «ПриватБанк» на домоволодіння та земельну ділянку.
       Разом із тим, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а мораторій розповсюджується на позасудове звернення стягнення на іпотечне майно за ст. 37 Закону України «Про іпотеку» за валютними кредитами, якщо це житло як у неї єдине.
       Позивач зазначає, що постановою Великої Палати Верховного Суду було змінено судову практику, а тому рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 4 липня 2018 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 30 січня 2019 року винесені раніше помилково, всупереч дії мораторію та ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
       Звертає увагу, що у Законі України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» визначено, що протягом дії цього закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно ст. 4 Закону України «Про заставу» та ст. 5 Закону України «Про іпотеку» по споживчому кредиту в іноземній валюті, якщо таке нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позивача або загальна площа нерухомого майна не перевищує 250 кв.м. для житлового будинку.
       Отже, позивач вважає, що оскільки банк набув право власності на домоволодіння та земельну ділянку в період дії мораторію, запис про право власності банку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є незаконним та підлягає скасуванню.
       Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2021 року відмовлено в задоволені заявлених позовних вимог. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач, подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, оскільки при ухваленні рішення судом першої інстанції не були враховані обставини та норми закону на які заявник посилався у своїй позовній заяві. 
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» надало суду відзив, в якому посилається на необгрунтованість скарги та вважає її такою, що не підлягає задоволеню.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав. 
Судом встановлено, що 14 листопада 2006 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», був укладений кредитний договір №DNLGA00000025, відповідно до якого банк надав позивачу кредит на строк з 14 листопада 2006 року по 14 листопада 2013 року в розмірі 130 802,50 доларів США на наступні цілі: 120 000 доларів США - на купівлю житлового будинку, а також 10 802,50 доларів США - на сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту.
В подальшому додатковими угодами сторонами було змінено умови кредитування.
При цьому в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 14 листопада 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки №DNLGA00000025, відповідно до умов якого позивач передала в іпотеку банку належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме житловий будинок, який має наступні характеристики: А-1 - житловий будинок (шлакобетон): житлова кімната 32,3 кв.м., загальна площа 44,6 кв.м.; Ж-2 - житловий будинок (цегла): житлова кімната 108,6 кв.м.; загальна площа 210,7 кв.м.; Л - убиральня дощата; З - гараж (цегла); М,Н - вольєри; 1-7, І, ІІ - споруди. Предмет іпотеки знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Цільове призначення предмету іпотеки жила нерухомість. Іпотека за цим договором поширюється на земельну ділянку загальною площею 0,0589 га, яка належить іпотекодавцю на праві власності.
Відповідно до п. 18.8.1 договору іпотеки іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов`язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані та відповідно до п. 18.8.2 у визначених випадках звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання якого-небудь із зобов`язань за Кредитним договором.
Згідно з п. 24 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюються у випадках, передбачених п. п. 18.8.1, 18.8.2, 18.9 цього договору, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що містяться в цьому договорі.
Звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця (п. 29 Договору Іпотеки).
У зв`язку з невиконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» у 2016 році звернулося до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Л.Л. про здійснення реєстрації права власності на предмет іпотеки відповідно до ст. ст. 37, 38 Закону України «Про Іпотеку».
18 листопада 2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.А. було прийнято рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень, індексний номер 32427078 та зареєстровано за ПАТ КБ «ПриватБанк» право власності на будинок АДРЕСА_1 (номер запису про право власності 17500140) та на земельну ділянку площею 0,0589 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (номер запису про право власності 17500118).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правомірності набуття банком права власності на квартиру в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки. Також суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки загальна площа спірного домоволодіння становить 255,3 кв.м., що перевищує визначені норми вказаним законом. 
З даним висновком також погоджується колегія суддів виходячи з наступного.
Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, передбачених статтею 12 вказаного Закону.
Згідно з частинами першою та третьою статті 36 Закону «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.
Як вбачається з матеріалів справи, у договорі іпотеки, укладеному між сторонами, міститься застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку», згідно з яким звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іптекодавця. 
Відповідно до частини 1 статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.
Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». 
Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та процедура державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Згідно з пунктами 6, 9, 12, 18, 19, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.
Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав.
Тобто для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.
Згідно з умовами іпотечного договору підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором. 
Як вбачається зі змісту позовних вимог заявник не заперечує факт дотримання відповідачем та третьою особо вимог ст.35 Закону України «Про іпотеку» щодо її належного повідомлення про необхідність усунення порушень та намір звернути стягнення на предмет іпотеки, а також дотримання Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
В своєму позові позивач наполягає на порушенні вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Крім того, позивач посилається на зміну судової практики щодо застосування положень цього Закону.
Між тим, рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 4 липня 2018 року у справі № 202/6443/17, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 січня 2019 року, було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Л.Л., про скасування запису про державну реєстрацію прав та визнання права власності на нерухоме майно.
Відмовляючи в задоволенні зазначеного позову ОСОБА_1 , суд виходив з того, що при зверненні в листопаді 2016 року стягнення на іпотечне майно шляхом реєстрації права власності банку на предмет іпотеки, вимоги Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не були порушені.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанці, що сама по собі зміна судової практики не є підставою для перегляду судових рішень, які набрали законної сили, чи нового вирішення спору.
Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
Однак, як вбачається з матеріалів справи і це також було підставою для відмови в позові ОСОБА_1 у справі № 202/6443/17, домоволодіння АДРЕСА_1 , яке було передано в іпотеку та на яке в листопаді 2016 року звернуто стягнення, складається з житлових будинків: А-1 загальною площею 44,6 кв.м. та Ж-2 загальною площею 210,7 кв.м., тобто загальна площа становить 255,3 кв.м.
Виходячи з викладеного, колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за АТ КБ «ПриватБанк», як іпотекодержателем, вчинено за згодою власників спірної квартири, оскільки, за умовами договору іпотеки позивач та інші власники квартири надали банку згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням останнього.
Та крім того, колегія суддів приходить до висновку про те, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки під час звернення стягнення на предмет іпотеки та реєстрації права власності на нього за банком не було порушено його норми, виходячи з загальної площі житлового будинку.
Доводи апеляційної скарги, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно площа об`єкта житлової нерухомості, право власності на яке було зареєстроване в листопаді 2016 року за ПАТ КБ «ПриватБанк» є меншою, ніж 250 кв.м., колегія суддів не бере до увагі, оскільки в описі об`єкта нерухомого майна відображена житлова, а не загальна площа об`єкта, на який звернуто стягнення та набуто право власності банком, тоді як в законі передбачено врахування загальної площі домоволодіння.
З огляду на викладене, відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ґрунтується на матеріалах справи та прийнятий відповідно до норм закону.
Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування рішення, оскільки скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду. 
Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. 
Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення. 
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:                                                                Т.Р. Куценко 

Судді:                                                                        Е.Л. Демченко                                                
                                                                               М.О. Макаров