Постанова
Іменем України
 
05 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 757/32858/18
провадження № 61-2772св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Русинчука М. М.,
 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Національний банк України,
третя особа - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик»,
 
розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , підписану адвокатом Савченко Тетяною Вікторівною, на рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 серпня 2019 року в складі судді Григоренко І. В. та на постанову Київського апеляційного суду від 23 листопада 2020 року в складі колегії суддів Лапчевської О. Ф., Болотова Є. В., Музичко С. Г., 
 
Історія Справи
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Національного банку України про відшкодування шкоди. 
 
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 22 січня 2014 року між нею та ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» укладено договір № 2456 банківського рахунку фізичної особи. 
 
Рішенням апеляційного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року в справі № 761/34633/14 встановлено, що «відповідно до договору № 2456 банківського рахунка від 22 січня 2014 року позивачка внесла на відкритий на її ім`я поточний рахунок № НОМЕР_1 кошти в сумі 3 786 800 грн. В подальшому, як зазначила позивачка, їй стало відомо, що банк, отримавши від позивачки кошти у сумі 3 786 800,00 грн, не зарахував їх на відкритий на її ім`я поточний рахунок. Крім того, банк, не маючи розпорядження позивачки як власника поточного рахунку, на підставі фіктивних заяв на видачу готівки з її рахунку, підписаних начебто від її імені, видав невстановленим особам кошти у сумі 500 000 грн з її поточного рахунку. Факт підробки підписів позивачки на заявах про видачу з її поточного рахунка готівки у загальній сумі 500 000 грн підтверджений висновком почеркознавчої експертизи № 5/ТДД від 05 лютого 2016 року, виконаним Київським міським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України». За результатами розгляду вказаної справи з ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» на користь ОСОБА_1 стягнуто 3 786 800 грн, 500 000 грн, 428 680 грн (пеня), 196 978,07 грн (3% річних), 3 147 213,95 грн (інфляційні нарахування), всього в сумі 8 059 672,02 грн. 
 
23 січня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» укладено договір № 1092 банківського рахунку фізичної особи. 
 
Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року в справі № 761/14927/16-ц, яке набрало законної сили 06 грудня 2016 року, встановлено, що «виконуючи свої права та обов`язки за вказаним договором, позивач вніс на вищевказаний рахунок в банку грошові кошти в загальному розмірі - 1 189 086,00 доларів США. Крім того, судом встановлено, що станом на день звернення до суду з позовною заявою відповідач внесені на рахунок кошти позивачу не повернув». Зазначеним рішенням встановлено, на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню 1 384 172,73 доларів США, серед яких 1 189 086,00 доларів США борг за договором банківського рахунку, 118 908,60 доларів США - пеня, 76 178,13 доларів США - 3% річних. Проте в задоволенні вказаного позову було відмовлено у зв`язку із запровадженням у ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» процедури ліквідації і питання отримання коштів має вирішуватися у порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». 
 
Постановою правління НБ України від 05 квітня 2016 року № 234 «Про віднесення ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 квітня 2016 року № 463 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Відповідно до рішення Правління НБ України від 02 червня 2016 № 46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 03 червня 2016 року № 913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку». 
 
28 лютого 2017 року постановою Окружного адміністративного суду м. Києва у справі № 826/15685/16 задоволено вимоги вкладників ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» до Національного банку України, а саме визнано протиправною бездіяльність НБУ щодо невжиття належних заходів забезпечення захисту законних інтересів вкладників і кредиторів щодо безпеки збереження коштів на банківських рахунках ПАТ «КБ «Хрещатик», невжиття адекватних, негайних та рішучих дій, неприйняття своєчасного рішення про застосування адекватного заходу впливу до ПАТ «КБ «Хрещатик». 
 
Оскільки судовим рішенням встановлено бездіяльність НБУ, позивачка вважає, що їй завдано матеріальну шкоду в розмірі вкладів, які не були повернуті ПАТ «КБ «Хрещатик» на суму 8 059 672,02 грн та 1 384 172,73 доларів США. Посилаючись на статтю 1173 ЦК України та норми Конституції України,  ОСОБА_1 просила позов задовольнити та стягнути з НБУ відшкодування майнової шкоди у сумі 8 059 672,02 грн та 1 384 172,73 дол. США в еквіваленті в гривні за офіційним курсом станом на день винесення рішення.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду
 
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 14 серпня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 23 листопада 2020 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Суди керувалися: частиною першої статті 1166 ЦК України та статтею 1173 ЦК України, встановивши відсутність факту заподіяння шкоди позивачці в розумінні положень зазначених правових норм та причинного зв`язку між діями правління НБУ та наслідками невиплати грошових коштів ОСОБА_1 ; статтею 4 ЗУ «Про Національний банк України», статтею 5 ЗУ «Про банки та банківську діяльність», за змістом яких Національний банк не відповідає за зобов`язаннями інших банків, а інші банки не відповідають за зобов`язаннями Національного банку, крім випадків, коли вони добровільно беруть на себе такі зобов`язання; статтею 58 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», за якою банк не відповідає за невиконання або несвоєчасне виконання зобов`язань у разі прийняття Національним банком України рішення про запровадження обмежень на діяльність банків, зупинення операцій по рахунках, арешту власних коштів банку на його рахунках уповноваженими органами державної влади. Учасники банку відповідають за зобов`язаннями банку згідно із законами України та статутом банку. Власники істотної участі зобов`язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку. Пов`язана з банком особа за порушення вимог законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, здійснення ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або доведення банку до неплатоспроможності несе цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність. Пов`язана з банком особа, дії або бездіяльність якої призвели до завдання банку шкоди з її вини, несе відповідальність своїм майном. Якщо внаслідок дій або бездіяльності пов`язаної з банком особи банку завдано шкоди, а інша пов`язана з банком особа внаслідок таких дій або бездіяльності прямо або опосередковано отримала майнову вигоду, такі особи несуть солідарну відповідальність за завдану банку шкоду. У зв`язку з чим суди зробили висновок про те, що Національний банк України не має нести майнову відповідальність за зобов`язаннями неплатоспроможного банку.
 
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, вказав, що у спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними та цей закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Чинним законодавством не передбачено задоволення вимог кредиторів поза межами процедури ліквідації банку, отже, віднесення ПАТ «КБ «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних фактично унеможливило виконання банком своїх зобов`язань щодо виплати вкладу та відсотків позивачу.
 
Також, суди відхилили доводи позивачки про те, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, вже встановлено, що у зв`язку з протиправною бездіяльністю НБУ вкладники зазнали шкоди, з огляду на те, що позивач не брала участі у розгляді справи № 826/15685/16 в Окружному адміністративному суді м. Києва за наслідком розгляду якої було ухвалено постанову від 28 лютого 2017 року. Крім того, у постанові Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 лютого 2017 року не міститься висновку, що внаслідок дій або бездіяльності Національного банку України порушено право позивачки на отримання коштів за договорами банківських вкладів.
 
Аргументи учасників справи
 
У лютому 2021 року представник ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду і ухвалити нове рішення про задоволення позову. При цьому посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга в уточненій редакції мотивована тим, що позивач пред`явив позовні вимоги до відповідача НБУ як органа державної влади, бездіяльністю якого завдано збитки. Посилалася на постанову Окружного адміністративного суду України від 28 лютого 2017 року в справі № 826/15685/16, якою встановлено, що особи внаслідок бездіяльності НБУ можуть вимагати компенсації відповідно до статті 1173 ЦК України. 
 
Суди помилково виходили з того, що НБУ не є суб`єктом договірних відносин, оскільки позивачка подала позов до НБУ про відшкодування шкоди, обґрунтовуючи його нормами деліктного, а не зобов`язального права. Враховуючи, що рішенням суду, що набрало законної сили, встановлена бездіяльність НБУ, яка потягла за собою негативні наслідки, то і шкоду, заподіяну вкладникам, на думку представника позивача, повинен відшкодовувати НБУ. Саме у зв`язку з протиправною бездіяльністю, що встановлена рішенням суду, яке набрало законної сили, позивачу було завдано матеріальних збитків у сумі неповернутих вкладів. А тому НБУ є суб`єктом відповідальності за нормою статті 1173 ЦК України як орган державного управління, що наділений державно-владними повноваженнями в грошово-кредитній і банківській сферах. 
 
Рух справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 07 червня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі.
 
Межі та підстави касаційного перегляду
 
Переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
 
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
 
В ухвалі Верховного Суду від 07 червня 2021 року вказано, що касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини другої статті  389 ЦПК України як на підставу касаційного оскарження, зазначає, що апеляційний суд при вирішенні справи не застосував висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 24 липня 2019 року в справі № 642/5814/18, від 15 травня 2019 року в справі № 201/5856/17, від 02 жовтня 2019 року в справі № 826/9802/17.
 
Фактичні обставини
 
Суди встановили, що 22 січня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» укладено договір № 2456 банківського рахунку фізичної особи, відповідно до пункту 1.1 якого банк відкриває клієнту поточний рахунок № НОМЕР_1 у валюті UAH та здійснює його розрахунково-касове обслуговування згідно внутрішніх правил і процедур банку, нормативних актів НБУ та чинного законодавства України.
 
Рішенням апеляційного суду міста Києва від 07 вересня 2016 року в справі № 22ц/796/9264/16 задоволено позов ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «Хрещатик» та стягнуто з ПАТ «КБ «Хрещатик» на користь ОСОБА_1 8 059 672,02 грн заборгованості за договором банківського рахунку № 2456 від 22 січня 2014 року.
 
23 січня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Хрещатик»  укладено договір № 1092 банківського рахунку фізичної особи, відповідно до пункту 1.1 якого банк відкриває клієнту поточний рахунок № НОМЕР_1 у валюті USD та здійснює його розрахунково-касове обслуговування згідно внутрішніх правил і процедур банку, нормативних актів НБУ та чинного законодавства України.
 
Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 вересня 2016 рок в справі № 761/14927/16-ц у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «Хрещатик» про стягнення грошових коштів за договором банківського рахунку № 1092 від 23 січня 2014 року відмовлено, оскільки після запровадження у банку процедури ліквідації, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому порядку, що передбачений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
 
Внаслідок невиконання банком своїх зобов`язань за договором на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню грошові кошти у сумі 1 384 172,73 дол. США, з яких: 1 189 086,00 дол. США борг за договором банківського рахунку; 118 908,60 дол. США - пеня, згідно пункту 3.1 договору банківського рахунку; 76 178,13 доларів США - 3 % річних.
 
Постановою Правління Національного банку України від 05 квітня 2016 року № 234 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних» ПАТ «КБ «Хрещатик» було віднесено до категорії неплатоспроможних.

На підставі вказаної постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 квітня 2016 року № 463 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».
Правлінням Національного банку України 02 червня 2016 року прийнято постанову № 46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик», на підставі якої виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 03 червня 2016 року № 913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку».
Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик», призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «Хрещатик», визначені статтями 37, 38, 51, частинами першою, другою статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
 
Позиція Верховного Суду
 
Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.
 
Предметом позову в справі, яка переглядається, є вимога про відшкодування шкоди, заподіяної ОСОБА_1 як вкладнику ПАТ «КБ «Хрещатик» протиправною бездіяльністю Національного банку України як суб`єкта владних повноважень.
 
Статтею 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що ним встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб за вкладами фізичних осіб, а його метою є захист прав і законних інтересів вкладників банку.
 
Відповідно до пункту 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.
 
Згідно з пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.
 
Частиною першою статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень.
 
У частині четвертій статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги.
 
Ураховуючи, що між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Хрещатик» виникли договірні відносини, і на момент її звернення до суду з позовом в банку була розпочата процедура ліквідації, зазначене унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». 
 
Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
 
Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
 
За загальним правилом, яке встановлено у частині першій статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків (майнової шкоди) у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
 
У частині другій статті 22 ЦК України визначено, що майнова шкода виражається у формі збитків. У свою чергу збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
 
Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди на підставі статті 1173 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною дією чи бездіяльністю і негативними наслідками.
 
Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.
 
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
 
Статтями 1173, 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, а також, завдана органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів чи вини посадової або службової особи.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 серпня 2021 року в справі № 757/4166/19 (провадження                       № 61-3547св20) зроблено висновки, що «запровадження тимчасової адміністрації у банку та початок процедури ліквідації унеможливлює виплату коштів за договором банківського вкладу в інший спосіб, аніж це передбачено положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відкликання Національним банком України банківської ліцензії ПАТ «Дельта Банк» та ініціювання процедури його ліквідації як юридичної особи зумовило для позивача настання відповідних правових наслідків, зокрема виникнення спеціальної процедури пред`явлення майнових вимог до банку та їх задоволення в порядку та черговості, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». При цьому задоволення вимог окремого кредитора, визнаних в межах ліквідаційної процедури банку, але заявлених до стягнення в іншому порядку, не допускається, оскільки це має наслідком порушення рівності прав вкладників банку та порушує принципи виведення неплатоспроможного банку з ринку. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов загалом обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю, оскільки позивач не довів протиправність дій відповідачів, внаслідок яких йому було завдано шкоди на суму неповернутих вкладів, внесених до ПАТ «Дельта Банк». Позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами, що є його процесуальним обов`язком, протиправної поведінки з боку Національного банку України, оскільки винесені ним постанови про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних, неплатоспроможних та про відкликання банківської ліцензії, відповідають положенням закону, є чинними та скасовані не були. Розміщені позивачем на рахунках у ПАТ «Дельта Банк» як банківські вклади кошти (у загальному розмірі неповернутих вкладів на суму 3 556 001,99 грн) не є збитками у розумінні статті 22 ЦК України, а тому відсутні підстави для стягнення зазначеної суми у порядку, встановленому статтею 1173 ЦК України із відповідачів. Вимоги ОСОБА_3 на суму 3 556 001,99 грн було включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Дельта Банк». Позивач не втратив право на ці кошти. Процедура ліквідації банку триває. Задоволення вимог окремого кредитора, визнаних в межах ліквідаційної процедури банку, але заявлених до стягнення в іншому порядку, не допускається, оскільки це має наслідком порушення рівності прав вкладників банку та порушує принципи виведення неплатоспроможного банку з ринку».
 
Наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою підлягають доказуванню на загальних підставах та відповідно до статей 12, 81 ЦПК України є обов`язком позивача.
 
Отже, обов`язковою умовою відшкодування заподіяних збитків та майнової шкоди є порушення прав особи внаслідок незаконних дій або бездіяльності та наявність реального збитку та шкоди.
 
Урахувавши, що правовідносини, які виникли між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Хрещатик», є договірними, які регулюються нормами цивільного законодавства, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме внаслідок діяльності НБУ вона позбавлена можливості повернути кошти з депозитних вкладів, що завдало їй шкоду, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 . 
 
Аргументи касаційної скарги про те, що суди безпідставно не врахували постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 лютого 2017 року в справі № 826/15685/16, якою визнано протиправною бездіяльність НБУ щодо невжиття належних заходів забезпечення захисту законних інтересів вкладників і кредиторів щодо безпеки збереження коштів на банківських рахунках ПАТ «КБ «Хрещатик», не заслуговують на увагу, оскільки встановлені обставини у цій справі стосуються інших осіб (вкладників), а відповідно до частин четвертої, сьомої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
 
Доводи касаційної скарги є ідентичними доводам, що були викладені ОСОБА_1 у її позовній заяві та апеляційній скарзі, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, містять посилання на обставини, що були предметом перевірки судів та, яким була надана належна правова оцінка. У силу повноважень, визначених статтею 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та здійснювати переоцінку доказів. 
 
Згідно частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги. 
 
Доводи касаційної скарги, з урахуванням необхідності врахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 серпня 2021 року в справі № 757/4166/19 (провадження № 61-3547св20), не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення суду першої та апеляційної інстанцій ухвалені без додержання норм матеріального та з порушенням норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду без змін. 
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , підписану адвокатом Савченко Тетяною Вікторівною, залишити без задоволення.
 
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 серпня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 листопада 2020 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                     Н. О. Антоненко 
 
                                                                                               І. О. Дундар
 
                                                                                              М. М. Русинчук