ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2021 року 
м. Чернівці
справа № 713/788/21
провадження 822/929/21
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кулянди М.І.,
суддів: Лисака І.Н., Половінкіної І.М.,
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач Державна казначейська служба України, 
третя особа Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України,
апеляційні скарги Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Державної казначейської служби України на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 19 липня 2021 року,
головуючий в суді першої інстанції суддя Пилип`юк І.В.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державної казначейської служби України, третя особа, Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями працівниками патрульної поліції.
Позов мотивовано тим, що 27 жовтня 2018 року працівниками патрульної поліції складено щодо нього протокол серії БД №059735 за ч.1 ст.130 КУпАП. При цьому поліцейськими грубо порушено норми чинного законодавства та його конституційні права.
Постановою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 22 грудня 2018 року у справі №727/11948/18 його визнано виним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного штрафу у розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 08 лютого 2019 року зазначена постанова Шевченківського районного суду м. Чернівці скасована та провадження щодо ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
У вказаній постанові апеляційний суд дійшов висновку, що поліцейські своїми діями порушили Конституцію України, ст. 44, 45 Закону УКраїни «Про національну поліцію», ст. 260-262 КУпАП, ст.3 Європейської конвенції, які забороняють поліцейському здійснювати нелюдське або таке, що принижує гідність поводження.
У подальшому, 16 лютого 2019 року ОСОБА_1 перебував на території приватної мийки самообслуговування по вул. Головній, 200 в м.Чернівці, двигун автомобіля тоді не працював.
У цей час до нього підійшли працівники патрульної поліції та попросили пред`явити документи. На їх вимогу пред`явив посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб. 
Однак, після пред`явлення документів, працівники поліції почали звинувачувати його в тому, що він перебуває у стані наркотичного сп`яніння та запросили пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння. Від огляду відмовився, оскільки вважав такі звинувачення безпідставними, а також тому, що коли на час звернення працівників поліції автомобілем він не керував, а здійснював його прибирання і авто було припарковано.
Проте, працівники поліції склали стосовно нього незаконні протокол за ч.1 ст.130 КУпАП та постанову за ч.2 ст.122, ч.1 ст.126, ст.36 КУпАП.
Під час розгляду протоколу Шевченківським районним судом м.Чернівці справу двічі (25 лютого 2019 року та 08 березня 2019 року) було повернуто на доопрацювання, у зв`язку з відсутністю доказіви його вини.
Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 травня 2019 року провадження у справі за ч.1 ст.130 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.
Постанову інспектора цієї ж роти Опайця В.Г. стосовно нього про накладення адміністративного стягнення за ч.2 ст.122, ч.1 ст.126, ст.36 КУпАП оскаржив.
Під час розгляду справи, оглянувши відеозаписи, Садгірським районним судом м. Чернівці встановлено, що ОСОБА_1 на вимогу працівників поліції було пред`явлено для перевірки посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, відповідно до яких було встановлено його особу. Крім цього, судом встановлено, що страховий поліс працівники поліції у нього не вимагали, хоча він був у нього в наявності.
Постановою Садгірського районного суду м. Чернівці від 19 березня 2019 року постанову серії НК №402887 від 16 лютого 2019 року інспектора роти №3 взводу №2 БПП в Чернівецькій області Опайця В.Г. скасовано.
Всі вищенаведені судові рішення набрали законної сили.
Вважає, що наведеними доказами підтверджено його невинуватість в інкримінованих правопорушеннях та протиправність дій працівників патрульної поліції.
Зазначав, що у зв`язку з незаконними діями та рішеннями поліцейських - незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, протиправним складанням протоколів про адміністративне правопорушення та безпідставним вимаганням пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння йому завдано значної моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою та незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, а також у приниженні честі та гідності. 
Посилаючись на ст.56 Конституції України, ст. 16, 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України, просив суд стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь моральну шкоду у розмірі 60000 гривень.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 19 липня 2021 року позов задоволено.
Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 60000 гривень.
Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції виходив з того, що стосовно позивача ОСОБА_1 здійснювалися провадження у справах про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. ч.2 122, ч.1 126, ч.1 130 КУпАП, які в подальшому закриті судами за відсутністю складу адміністративних правопорушень, що підтверджує незаконність дій та рішень посадових осіб Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, які ініціювали та здійснювали вказані провадження. Тому суд дійшов висновку, що незаконними діями та рішеннями працівників поліції позивачу заподіяна моральна шкода саме в такому розмірі, який заявлений ним у позові, тобто у розмірі 60000 гривень.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та положення ст. 1176 ЦК України як на підставу для відшкодування шкоди.
Також посилаються на те, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди та не вказує на неправомірність дій посадових осіб чи службових осіб органів державної влади.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
У апеляційній скарзі Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Вказують на те, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин положення ст. 1176 ЦК України як підставу для відшкодування шкоди.
Також посилається на те, що позивачем не надано доказів спричинення йому моральної шкоди. Вказує на те, що належним відповідачем у цій справі є держава.
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 08 лютого 2019 року у справі №727/11948/18 провадження №33/822/70/19, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, скасовано постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 лютого 2018 року щодо ОСОБА_1 і провадження у справі закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Чернівецьким апеляційним судом на підставі аналізу відеозапису з боді камер поліцейських встановлено, що на ньому відсутні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а містяться дані про застосування до нього, в порушення вимог ст.45 Закону України «Про національну поліцію» та ст. 260, 261, 262 КУпАП, кайданок, затримання та незаконне тримання в приміщенні поліції за відсутності для цього підстав, передбачених ст.262 КУпАП, без повідомлення про затримання захисника центру надання безоплатної правової допомоги.
Апеляційний суд дійшов висновку, що поліцейські своїми діями порушили Конституцію України, ст. 44, 45 Закону України «Про національну поліцію», ст. 260, 261, 262 КУпАП, ст.3 Європейської конвенції, які забороняють поліцейському здійснювати нелюдське або таке, що принижує гідність поводження.
Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівців від 19 березня 2019 року у справі №726/365/19 провадження №2-а/726/10/19, задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти №3 взводу №2 БУПП в Чернівецькій області лейтенанта Опайця В.Г., третя особа Управління патрульної поліції в м. Чернівці про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.
Визнано протиправною і скасовано постанову серії НК №402887 від 16 лютого 2019 року інспектора роти №3 взводу №2 батальйону УПП в Чернівецькій області лейтенанта Опайця В.Г. про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст.122, ч.1 ст.126, ст.36 КУпАП.
Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 травня 2019 року закрито провадження у справі у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.130 КпАП України.
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ураховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарг та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з таких підстав.
Відповідно до ч.1,2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).
Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Загально конституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено, в конституційні та цивільно-правові норми:статтю 56 Конституції України; ст. 1173-1176 ЦК України, Закон України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Згідно з статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема: органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у виді арешту чи виправних робіт.
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
За відсутності підстав для застосування ч.1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.1173, 1174 цього Кодексу).
Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.
На підставі п. 2 ч.1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.
Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).
У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення та скасування постанови про адміністративне правопорушення.
Водночас, це не спростовує того, що закриттям справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення позивачу не завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.
Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.
Указані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Аналогічне твердження міститься у постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі №726/837/20.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, стосовно позивача ОСОБА_1 здійснювалися провадження у справах про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.2, 126 ч.1, 130 ч.1 КУпАП. 
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 08 лютого 2019 року у ОСОБА_1 закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП.
Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівців від 19 березня 2019 року по справі №726/365/19 провадження №2-а/726/10/19 визнано протиправною і скасовано постанову серія НК №402887 від 16 лютого 2019 року інспектора роти №3 взводу №2 батальйону УПП в Чернівецькій області лейтенанта Опаєць В.Г. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст.122, ч.1 ст.126, ст.36 КУпАП.
Указаними рішенням встановлено незаконність дій та рішень посадових осіб Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, які ініціювали та здійснювали вказані провадження.
Такий висновок колегії суддів повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною в Постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 69/1799/16-ц, Постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17, а також у Постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20.
На підставі наведеного вище, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з Державної казначейської служби України на користь позивача моральної шкоди.
Апеляційний суд погоджується з розміром моральної шкоди, присудженої судом першої інстанції, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до положення п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, суд врахував характер та обсяг моральних страждань позивача внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, також врахував, що внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності позивач переніс нервовий стрес, оскільки був вимушений захищатися від необґрунтованих дій інспекторів патрульної поліції та звертатися до суду, щоб довести неправомірність дій інспекторів патрульної поліції.
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційних скарг про те, що судом не враховано, що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне наслідків цивільно правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди, оскільки здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому було закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищих посадових осіб органу державної влади.
Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 10.10.2019 року у справі № 569/1799/16-ц, а також у Постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20.
Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови в задоволенні позовних вимог позивача доводи апеляційних скарг про те, що позивачем не доведено протиправність дій чи бездіяльності посадових осіб патрульної поліції та застосування ст. 1176 ЦК України до цих правовідносин, з огляду на таке.
Ст. 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.
На підставі п. 2 ч.1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.
Згідно з ст. 1173 ЦК України, шкода завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Відповідно до ст.1174 ЦК України, шкода завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).
Таким чином, факт закриття справи про адміністративне правопорушення за відсутності в діях особи складу адміністративного правопорушення свідчить про те, що постанова про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та скасування постанови про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.122, ч.1 ст.126, ст.36 КУпАП складені щодо позивача незаконно, що спричинило позивачу моральну шкоду.
За змістом норм глав 19-21 КУпАП притягнення особи до адміністративної відповідальності розпочинається зі стадії складання щодо неї протоколу про адміністративне правопорушення.
Доводи апеляційних скарг відповідачів про те, що позивач не довів, а суд не обґрунтував визначений розмір моральної шкоди, є безпідставними, оскільки висновки суду вказують на те, що незаконні дії щодо позивача призвели до того, що йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у моральних та фізичних стражданнях, так як позивачу необхідно було доводити свою невинуватість перед судом та рідними. Також позивач змушений був звернутись за правовою допомогою до адвоката та нести в зв`язку із цим додаткові матеріальні затрати.
Посилання Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про те, що належним відповідачем у справі повинна бути держава є безпідставними.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 червня 2018 року в справі № 910/23976/16 вказано, що у даній справі відповідачем є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Таким органом у цій справі є казначейська служба (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету).
При цьому, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції правильно зазначив про те, що спричинена ОСОБА_1 моральна шкода повинна відшкодовуватися на загальних підставах, визначених ст. 1174 ЦК України, а не на підставі ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», на які посилався позивач, оскільки за відсутності цих підстав в силу вимог ч.6 ст. 1176 УК України шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173, 1174 ЦК України).
Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року, справа №920/715/17.
Наведене цілком підтверджує факт незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відтак доведеним є факт заподіяння внаслідок цього моральної шкоди позивачу.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційних скаргах відповідачів.
Доводи апеляційних скарг не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та встановленими фактичними обставинами справи.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Рішення суду першої інстанції ухвалено у повній відповідності з нормами чинного цивільного законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини, а тому є законним та обґрунтованим.
Відповідно до ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Державної казначейської служби України залишити без задоволення.
Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 19 липня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.
Головуючий                                  М.І. Кулянда 
Судді:                                          І.Н. Лисак         Н.Ю. Половінкіна