ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
25 жовтня 2021 року           справа №415/1702/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),
суддів Блохіна А.А., Гайдара А.В.,  
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 18 травня 2021 року у справі  № 415/1702/21 (головуючий І інстанції Калмикова Ю.О. ) за позовом   ОСОБА_1  до  заступника командира роти №5 батальйону УПП в Луганській області лейтенанта поліція Цибенка Вадима Геннадійовича  про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ,-  

                                                         УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:
визнати протиправними дії департаменту патрульної поліції, вчинені посадовою особою Департаменту патрульної поліції патрульним поліцейським Цибенком В.Г., заступником командира роти 5 Управління патрульної поліції у Луганській області Департаменту патрульної поліції щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП;
визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №809381 від 09.03.2021 року, винесену посадовою особою Департаменту патрульної поліції патрульним поліцейським Цибенком В.Г., заступником командира роти 5 Управління патрульної поліції у Луганській області Департаменту патрульної поліції у відношенні   ОСОБА_1   за ч. 1   ст.   126 КУпАП   та   закрити   провадження   по справі. 
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що постанова відповідача є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки позивача притягнуто за порушення, якого він не скоював. Зазначає, що мав при собі документи, визначені п. 2.1. «а» ПДР України, та не відмовлявся їх надати, а лише бажав надати їх після ознайомлення з відеозаписом порушення. При цьому, після надання позивачем документів поліцейський відмовився їх оглянути. Стосовно підстави зупинки в неналежному місці, позивач зазначив, що зупинка була вимушеною та обумовлена несправністю автомобіля, а саме відсутністю світла фар, в зв`язку із чим позивач ввімкнув аварійну сигналізацію. 
Рішенням  Лисичанського міського суду Луганської області від 18 травня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
Обґрунтування апеляційної скарги. 
Позивач мав при собі всі необхідні документи, що підтверджено відеозаписом на оптичному диску, та не відмовлявся надати їх поліцейському, а лише бажав надати їх після ознайомлення з відеозаписом порушення. 
Відповідач не притягнув позивача до адміністративної відповідальності за зупинку у забороненому місці, а не надання документів не може бути окремим правопорушенням. 
Судом першої інстанції не було надано оцінку доказам, наданими позивачем. 
Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Фактичні обставини справи. 
Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №809381 від 09.03.2021 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. 
Згідно змісту вказаної постанови ОСОБА_1 04.03.2021 року об 18 год. 20 хв. в м. Сєвєродонецьку, пр. Центральний, 42, керуючи транспортним засобом здійснив зупинку ближче 10 метрів від виїзду з прилеглої території, а саме безпосередньо на виїзді, та на вимогу поліцейського не пред`явив посвідчення водія та право керування транспортним засобом та реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив п.п. 2.4. ПДР України. 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП підтверджений матеріалами справи, постанова винесена правомірно за формою та змістом відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, тому підстави для її скасування відсутні. 
Оцінка суду. 
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.
З наявного в матеріалах справи відеозапису, встановлено, що підставою зупинки позивача було названо здійснення зупинки ближче 10 метрів від виїзду з прилеглої території. 
Відповідно до частини 1 статті 122 КУпАП відповідальність настає за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.
Доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення зазначено наявний в матеріалах адміністративної справи відеозапис.
Суд зазначає, що належним доказом даного правопорушення, виходячи з його природи, є замір відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, що і підтверджувало б факт зупинки автомобіля менш ніж за 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 8 лютого 2018 року у справі 760/3696/16-а.
При цьому, судом встановлено, що інспекторами не проводилась фіксація факту зупинки позивача ближче 10 метрів від краю перехрещувальної проїзної частини. Будь-які вимірювання такої відстані інспектором  не   проводились,   відстань   визначалась   візуально.
Отже, матеріали вказаної адміністративної справи  не містять належних доказів для притягнення водія до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.
До того ж, матеріали справи свідчать, що хоча спірна постанова і містить опис здійснення позивачем зупинки в неналежному місті, проте відносно позивача не виносилась постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України, зокрема порушення п.п. 15.9 "и" ПДР України, яке пред`являлось позивачу перед прийняттям оскаржуваної постанови.
В подальшому працівник поліції зазначив, що оскільки позивач порушив ПДР України то поліцейський відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України "Про національну поліцію" та п. 2.4 ПДР України має підставу вимагати у водія пред`явити документи передбачені п. 2.1 ПДР України.
Відповідно до п. 1.3. ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
За правилами п. 2.1. ПДР України  водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі  посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб.
Відповідно до п. 2.4. «а» ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
За приписами ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно із статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Наявні в матеріалах справи відеозаписи, надані відповідачем на підтвердження обставин, викладених в постанові, свідчать, що позивач дійсно на протязі тривалого періоду часу спілкувався з працівником поліції та сперечався щодо необхідності надання на його вимогу документів, визначених в п. 2.1. ПДР України, оскільки працівником поліції не було надано доказів на підтвердження скоєння позивачем правопорушення щодо зупинки в неналежному місці. 
При цьому, як в позовній заяві так і в апеляційній скарзі, позивач наголошує, що мав при собі документи, визначені п. 2.1. «а» ПДР України, та не відмовлявся їх надати, а лише бажав надати їх після ознайомлення з відеозаписом порушення. Також зазначив, що такі твердження підтверджені відеозаписом, який наданий до суду першої інстанції до позовної заяви. 
За правилами ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Дослідивши наданий позивачем відеозапис, та оцінивши його в сукупності з відеозаписом, який був наданий відповідачем, судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 під час зупинки його 04.03.2021 року працівником поліції дійсно мав при собі посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає про відсутність складу адміністративного правопорушення, визначеного ч. 1 ст. 126 КУпАП, з огляду на те, що позивачем було надано у спосіб, який надавав можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії та реєстраційному документі.
Суд вважає, що відповідачем у своїй діяльності порушені принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, оскільки при розгляді справи було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на одних даних сприйняття співробітників поліції, з яких неможливо визначити наявність або відсутність правопорушення, тобто без застосування будь-яких інших фактів, які б підтверджували наявність або відсутність вини певної особи.
На підставі викладеного, суд зазначає, що при розгляді справи не знайшов свого підтвердження факт вчинення правопорушення позивачем. 
В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. 
Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. 
За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП є недоведеним.
Враховуючи викладене, суд зазначає, що порушення позивачем пункту 2.4. «а», Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 126 КАС України, не підтверджено належними та допустимими доказами. Позивач заперечив вчинення правопорушення, тоді як відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень у спірних відносинах не надав доказів правомірності прийнятого ним рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 №809381 від 09.03.2021 року підлягає скасуванню.
Стосовно вимог позивача, щодо визнання протиправними дій відповідача по притягненню його до адміністративної відповідальності, суд констатує, що такі вимоги не є неналежним способом захисту прав позивача.
Суд вважає, що достатнім та належним способом захисту прав позивача буде саме скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття справи про адміністративне правопорушення.
Враховуючи, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, суд, керуючись п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України вважає необхідним, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги частково.
Предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, тому судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з ч. 3 ст. 272 КАС України не підлягає оскарженню   в   касаційному   порядку.
Суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат відповідно ст.ст. 139-143 КАС України.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у розмірі 681 грн (а.с. 48) та за подачу позовної заяви у розмірі 454 грн (а.с. 1).
Керуючись ст. ст. 286, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 18 травня 2021 року у справі  № 415/1702/21 - задовольнити частково. 
Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 18 травня 2021 року у справі  № 415/1702/21 - скасувати. 
Позов   ОСОБА_1  до  заступника командира роти №5 батальйону УПП в Луганській області лейтенанта поліція Цибенка Вадима Геннадійовича  про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити частково. 
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №809381 від 09.03.2021 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.
Справу про адміністративне правопорушення - закрити.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (код ЄДРПОУ 40108646) на користь ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1135 (одна тисяча сто тридцять п`ять) грн.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 25 жовтня 2021 року та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення виготовлено 25 жовтня 2021 року.

Головуючий                                                                                               І.Д. Компанієць

Судді                                                                                                       А.А. Блохін

                                                                                                                     А.В. Гайдар